 Der er nogen, der siger, at stedet herinde bag mig, det er Danmarks mest uhyggelige stedet. Det hedder Dystopia Haunted House, og jeg har bedt Danmarks førende forskere i horror, Mathias Klassen, om at møde mig derinde. Så kom med og lad os se, om vi kan finde ham. Mathias! Mathias! Fint, du kunne møde mig her i Dystopia Entertainment's lokaler her i Vejla, og de har gjort en forretning ud af at skrimme os. Hvorfor er det, at vi er nogen, der bare gerne betalte penge for at blive skræmt? Det er det hele store spørgsmål, og det er faktisk rigtig mange af os. Vi kan se, at det er over halvdelen af befolkningen, der siger, at de godt kan lide at blive skræmt for sjov. Og det kalder man horror-sjangerns paradox. Den besøgnelige omsendighed, at rigtig mange mennesker synes, det er sjovt at lege med frygt. Vi kan godt lide at afsøge vores egne grænser og opleve stærke følelser, men i sådan en sikker kontekst, altså når vi ved, at det bare er for sjov. Så når vi leger med frygt, så kan vi blive klogere på, hvordan det føles at være bange. Vi kan blive klogere på, hvor vores egne grænser er, og vi kan få mulighed for at udfordre de grænser. Fordi evolutionærke giver det ikke mening, at vi opsøger noget, vi bliver bange for. Altså alle andre væsen, de forsøger at flygte for det, de er bange for, kan vi opsøge. Jeg tror faktisk, at i sidst den giver det evolutionært mening, at vi leger med frygten. Fordi, at vi dermed bliver klogere på, hvordan man håndterer en trodslidssituation. Så når gæster løber rundt ind i det her haunted house og bliver jaktet af farlige monstrer, så leger de, at der er far på fære, og de bliver dermed bedre til at håndtere far i den virkelig verden. Så evolutionært virker det paradoxalt, men det giver mening, fordi vi indretter til at finde nødelse i og lege med frygt. Men hvad er det egentlig ved mørkets natur, der er så skræmmende for os? Fordi verden bliver jo ikke nødvendigvis farligere, fordi den bliver mørk. Altså for os mennesker, der er der noget ved mørket, som skræmmer os. Og det er de fleste ærste, der har en lille smule stram med mørket. Og det er sådan set ikke mørket som sådan det, der kan gennem sig i mørket. Altså det er jo noget, der kendtegner vores art, at vi har dårligt nattersyn. Og dermed så bliver mørket for urolene og angstpropokérerne for os. Og det derfor mørke er så hybidt anvendt et virkemedel i gysersjangen. Og der er studier, der har vist, at hvis man skræmmer folk, når de sidder i et mørklokal, så reagerer de meget stærkere end hvis man skræmmer dem, når de sidder i et opløst lokale. Så når det er mørkt, så bliver vi ekstra opmærksom på trusler i omgivelserne. Så hvis vi har det perfekte nattersyn, så vil vi have det anden forhold til mørket. Helt særligt. Det viser jo ikke, at det spiller selvfølgelig en kæmpe rolle i horrorfilm, men lyd er måske endnu vigtigere, fordi en horrorfilm uden lyd. Altså hvorfor er det, at lyd gør så kæmpe en forskel, når det regner som horror? Det er helt centralt, og man kan forestille sig en horrorfilm uden lyd. Det ville være en ret kedelig film. Og det er fordi, at vi mennesker bruger lyd til at orientere os om far i omgivelserne. Så der er nogen lyd, der helt forudsigligt gør os ud til pas eller endda skræmmer os. Og man kan også sige, at lyd er et godt virkemedel, fordi det er svært at beskytte sig imod. Altså hvis der er noget uhyggeligt at se på, så kan man lukke øjen. Det gør man med det samme, eller man kan gøre sådan her. Hvis der er en uhyggelig lyd, så tager det længere tid at lukke øren, fordi det kan man ikke gøre automatisk, så skal man op og holde for dem. Plus der er nogen lyd, der faktisk ikke knøvendevis går ind igennem ørene, men som forplanter sig igennem kroppen. Så hvis der er meget lavfrekventet lyd, så hører vi dem ikke kun med ørene, så fornemmer vi dem også i kroppen. Kan man sige noget om, hvad det er for nogen lyd, der rent faktisk græmmer os allermest? Det kan man godt, ja. Altså mennesket skri, for eksempel. Det er helt klassiske. Så der taler man jo om Scream Queens. Hvad var det der? Jamen det var et udmærket eksempel på en lyd, der skræmmer. Det var et lille jumpscare, som vi fik der. Et jumpscare er en helt centralt ingrediens i horror-schangen, både i horror-film og i haunted houses. Et jumpscare er typisk en kombination af en høj, pludselig lyd, og så et eller andet vimligt at se på, som skaber sådan en chokreaktion hos publikum. Maybe that's my problem. Det kan være meget effektivt, fordi det sker igennem alt. Det der jumpscare, det for os til at orientere os mod noget, som kan være tegn på trussel. F.eks. sådan en høj lyd, som lige kom nu her. Det er ikke noget, vi kan immunisere os for. Det går direkte ind i nogle af de mest primitive mekanismer i vores natur, og det er mekanismer, som vi deler med andre arter. Man kan også lave et jumpscare på en kat eller en råd eller en snag for den sags skyld. Det er så grundelæggende en forsvarsmekanisme. Men altså selv, at man kan se, at nu kommer der et jumpscare om cirka 15 sekunder. Man ved det tidligt også. Ja, men det er præcis. Nogle gange bliver man faktisk mere skramt, når man ved, at det kommer, men ikke hvornår. En horrorfilm kræver jo som regel i hvert fald et gott monster. Og de findes jo i alle mulige afskytninger. Kan man sige noget generelt om, hvad der udgør et gott monster? Godt monster, det er først og fremmest et skrammende monster. Og det er jo fordi, at horrorfilm, de har til hensigt at skramme folk. Og det kan de så bruge monster til. Så der er rigtig mange monster, og nogle af dem er skrammende, og nogle af dem er mindre skrammende. Men de bedste monster, de er både skrammende og fascinerende. Har du selv et yndlingsmonster? Det er svært, men jeg tænker, det må være zombie. Der er en zombie. Vi kan prøve at lide med lidt det, der spiser. Så er der lidt mere ro. Det hjælper. Og zombieerne, det lader vi til de bedste sindssygt populære de senere år. Altså, populærekultureren flyder over med zombieer. Hvorfor er zombieen bedst så populære? Det er et godt spørgsmål. Det er jo en ret klassisk horrorskigelse, der i sin moderne udgave, starmer fra en horrorfilm, der hedder Night of the Living Dead, forslutningen af 30'erne. Og den zombie-type, som vi ser, som er levende død, og ret klar med at se på, som vi kan se, med den der usående ansigtskulører, og de døde hvide øjne, og den der fuldstændig hemmningsløse, appetit på frisk menneskekød. Den er virkelig indtageret populære kulturen. Og jeg tror det fordi, at den er så, den er så klam, og den er skrammende, altså den er både ulækker og uhyggelig på en og samme tid. Og så kan den jo gøre sig, eller gøre os, til en af sine egne. Er det ikke også et element lige, at det er der gør den så uhyggeligt? Jo, og det er næsten det værste. Det er præcis noget, der stammer fra den der film Night of the Living Dead, at zombieen den smitter. Altså hvis man bliver bidt af en zombie, så går der ganske kort tid, så er man selv en zombie. Og den der vision er et umenskigt menneske. Altså et menneske, der bare er en tom skal og fuldstændig reduceret til sådan en primitiv arbetit. Det er noget, der skrammer mange af os. Jeg har nok mærket til, at de senere, der har vi fået nogle hurtig zombieer. De gamle zombieer i træsene, de var jo langsamme. Og nu er der pludselig nogen, der er blevet hurtig. Altså hvad er du selv til, at du er hurtig eller langsamme zombieer? Jeg er godt lige de gamle dagens langsamme zombieer, fordi dem kan man løbe fra, og man kan gemme sig. De kommer før eller siden, og de skal nok få fat i det, og jeg synes, der er noget mere som en klasse over de gamle dagens langsamme zombieer. Nu er du studeret en masse mennesker, der er blevet udsat for horror, blandt andet hernede i dystopia. Er der noget, er der sådan nogle særlige resultater, du synes, der er været fremhevet? Ja, vi har lavet en del studier faktisk, mine forskeregrupper og jeg her i dystopia, fordi vi kan få helt unikke data om folk sadefærd, og deres kropslige reaktioner, når det bliver skramt, altså virkelig skramt. Og noget af det, vi har fundet ud af, som er spændende, det er, at hvis man kigger på forholdet mellem frygt og nødelse, altså hvor bange af folk, og hvor sjovt synes de, det er, så er der sådan det, vi kalder et sweet spot, hvor man har lige den rettemængde frygt. Man bliver ikke overvældet af redsel, så man besviger mig ikke af skrejk, og man har heller ikke sådan, at man keder sig. Men det er lige den rettemængde frygt, som gør, at man synes, det er skide skægt. Og det der sweet spot, kunne vi så måle ved at kigge på folks hjertehytme og ved at filme, mens de går rundt ind i hånden. Oh no! Oh no! Og det er meget individuel, for person til person går jeg ud fra. Folk har forskellige sweet spots, kan man sige. Der er nogen, der bare skal have mega meget knælt på, før de får pulsen og bor over 80. Og så er der andre, der er nærmest besvimer, når man siger, at bør jeg til dem. Hvor ligger du egentlig selv på den der sweet spot og 4 kv? Jeg er nok nemmere at skramme, end de fleste skulle tro, fordi jeg har arbejdet med det her i mange år, men der skal jeg ikke så meget til. Er der nogle andre spændende resultater, jeg har? Ja, vi har blandt andet fundet frem til nogle af de strategier, folk bruger, når de forsøger at regulere deres egen frygt. Og der kan vi se, at når folk kommer til en gyserfilm eller et haunted house, så er de faktisk meget aktive i forhold til at finde det rartet niveau af frygt. Og man kender der selv ikke, hvis man sidder og ser en gyserfilm, og den er uhyggeligt, så holder man sig bøgnende eller forørende. Så på den måde bruger folk strategier til at regulere deres frygt, og så de ikke bare passive modtagere af skrejkeradsel, de er faktisk aktivt involveret i processen i forhold til at få den helt rigtige stimulation. Jonas, du er arkitekt og fire her på dystopia. Hvad har du for ud af at samarbejde med en forskere i horror? Jamen, det er fantastisk mange ting. For eksempel, de har coping-strategier, og hvordan folk, de reducerer deres frygt, og arrangerer med at holde sig for, og indeholde hinanden i hænderne. Og når vi ved, hvad der er for en strategi, og gæsterne bruger til at reducere deres stress, og blive mindre skramt, så kan vi jo gå ind og påvirke det, og måske forhindre nogle af de her strategier. Har I ændret noget på baggrund af noget af Mathias' forskning? Det har vi i den grad. Altså bare sådan en idé om undercover-gæster. Altså, vi har nogle skuespillere, som virker som om de andre gæster, og bryder lidt med illusionen. Det er virkelig stærkt for gæsterne. Og det er en af de idéer, der kommer til i samarbejdet med Mathias Glasner, og hans horrorgruppe. Det er rigtig fedt at få noget teori til vores praksis. Ja, Mathias, tak fordi vi kunne få lov til at kigge ind i dit forskere horrorunivers. Helt sikkert. Tak for i dag. Vi ses.