 En la universitat, un petit món construït a base de grans històries. L'àgrima somriures i amor. El lloc on es fabriquen els somnis i neixen les futures estrelles. Senyores, senyors, tinguin preparades les seves entrades per que acaben d'entrar. Pumpeu-bot, una universitat de pel·lícula. El primer dia vaig tenir molts nervis, la veritat. Jo pensava que tothom quedava molt gran. Vull sortir d'un gra que mai em surt tan gran. Estava com, joder, saps? No, avui, precisament no. Jo vaig equivocar i no vaig venir a aquest campus. A mi em va acompanyar ma mare. Si hagués de definir la Pumpeu en una paraula, crec que seria oportunitats. Una paraula. Disciplina. Exigència. Intensitat. Estress. Intensitat, intensitat, intensitat. Un dia la puc fer una ràpid. Una aventura. L'espai on he passat més temps és a l'edifici Elvin, al Pàtic, concretament als bancs i al bar. La biblioteca. On he passat més hores ha sigut detallers. Les pafes, detallers. Ens dubta que la plaça ha hagut envercat. Han posat uns sofàs de color vermell. Aunque sea un sofà, sigues estando en la universitat y no te puedes tumbar como tal. Però en canvi, un paf, lo que tú quieras. Som Pumpeu. C, S. Ens estimem tots molt. Clar, clar. Aquesta ciutat és molt petita. I només hotarà el campós. El meu campós a la Pumpeu és, òbviament, la ciutadella. òbviament, el de Poblano és el meu camp. L'edifici 40, que tenim tot això del vidre, tenim les aigües. La plaça ha hagut enver, li dona mil voltes al pati de Jaume I. Tot el que és zona de detallers, que tenim puffs, punt per Poblano. El campós mar no hi ha estat. Potser és per alguna cosa. Ai, n'està campós mar, no sabia ni que existia. Realment els de mar ningú els entén. És tan petit i tant de tu a tu, que jo crec que ja som una família i et coneixes amb tothom. La ciutadella et trobes més gent amb traje. Precisament, però el que veus de fora, pobrenau, això és una banda hipster. Intentar anar d'alternatius, potser una mica de daddy-ishus. Sente que le importa un poco más la imagen así artista que puedan dar. Flipats, no? El cafè és molt important. Límit dos cafès al dia. Si hi ha un examen o el que sigui, potser trec o quatre. He vist gent que se le va de las manos, no quatre. Cinco cafès al dia. La màquina de cafè. Hace un cafè que és absolutament asquerós. El que a mi respecta, aquest cafè és el millor que he probat. Depèn de la setmana. He de dir que a la primera l'assego a la mare. Pots prendre algun cafè, però ja està. En canvi, la veu... Com s'apropa? Ja és aquí. La setmana deu és terror. I la setmana dels exames, la setmana deu. Horror! Què ha passat? No he estudiat, no he fet els treballos. Forma l'activitat i tombis en forma d'exàmenes que venia d'altres de mi. Terror. La seguretat del planeta corre risc. I per això necessitem els nostres agents més internacionals. Vaig fer Erasmus, vaig anar a Hong Kong. A Corea del Sud, a si vols. Màstric. Boston, als Estats Units. Islandia, a Texas. Ha estat brutal. Una de les millors experiències, jo crec, de la meva vida. Quin ambient tan romàntic que es respira. Em venen ganes de ballar. Per el tema romàntic, diria que és en la Pompeu Farro. I la Pompeu Farro és... Poden llegar a ser destrós considerables. La Pompeu seria una comèdia romàntica, així, tontita. Pots anar a la biblioteca. He vist passar una de pòsits. Què dius? Sí, hi ha un circuit. El circuit està fet. A més a més, em fa gràcia, perquè primer es fa moltes parelletes i penses que m'ha acudit. Actualment tinc parella i és de la Pompeu. Així que no sóc un gran exemple. O sí. Interrompem la projecció per oferir-vos un minut publicitari. Has acabat la carrera? Descarat amb ganes de més? Doncs arriba la comunitat alumne. El programa alumne és un programa gratuït. D'ajudarà a millorar el teu currículum. Sí, de fet, jo estic apuntada al programa. Tots són vantatges, al final, no. Crec que l'onestat m'ha portat moltes coses bones i seguir-les mantenint és que algú m'agraï. No posis aquesta cana i ja saps el que toca. Toca plorar una miqueta. El que més trobaré a faltar seran els amics. Hauríem de durar tota la vida. I algú seria capaç d'acabar a l'universitat sense aquestes amistats. De fet, jo sempre dic que m'he tret la carrera, gràcies a ells. Jo, en els meus amics, he trobat una segona família i ho dic amb la mà al cor. Afronto el futur amb ganes. Molt segur de la meva educació. Us fa respecte, però també tinc ganes de veure què em ve. Avui just començo a treballar ja amb una empresa. Llavors és com que ja salto al món real. El futur l'afronto amb moltes ganes, la veritat. Vindran coses bones. Sí. Si és que aquests estudiants són unes estrelles, us mereixeu aquest premi. És el moment dels discursos. En lots i en lotes ho podem aconseguir. Està aquí a Mossigal? Molta sort, en aquesta nova etapa. A menjar-se al món. Felicidades, ya hemos acabado. Molts ànims a tots els que veniu ara, i recordeu sempre que el Carbassot el capot. Ja ho tenim això. Ara, tots, a disfrutar. Conduirà l'acte Aitor Álvarez, periodista, anticalumna i professor del Departament de Comunicació de la Universitat Pumpeu-Fabra. Bon dia a tothom. Benvinguts graduats i graduades, pares i mares, familiars, amics, professors. Us saludem i agraïm la vostra presència a la universitat Pumpeu-Fabra. Saludem també les persones que seguiu l'acte des de l'auditori contigo, aquest magnífic pati cobert, i a tothom que ens segueixen directe a través d'Internet. Em fa molta il·lusió ser en aquest escenari i compartir en tots vosaltres un dia tan especial com aquest. Jo em vaig graduar aquí fa 9 anys. Acabava de viure els millors anys de la meva vida. Encara ho considero així. Va ser brutal la intensitat amb què vam viure la vida al final de la carrera, sobretot els últims anys. De cop havíem coincidit en persones amb inquietuds i objectius vitals semblants als nostres. Persones que ara són un pilar, persones amb qui hem fet mil sopars, viatges, hem convertit èxits vitals i també professionals, i també ens hem donat suport en alguns dels nostres fracassos. Us animo a mantenir el contacte amb els vostres companys, amb els companys amb qui avui us gradeu, perquè valdrà la pena. Avui celebrem el 29è acte acadèmic de graduació de grau de la Universitat Pumfeu-Fabra, que compta, com sempre, amb la col·laboració del Consell Social. S'imbolitzen un fi de tapa i una adeu, però no volem que avui us centreu en aquest aspecte. Volem que us centreu en tots els anys que heu compartit a la Universitat. L'audiovisual que acabem de veure és només una petita mostra de les vivències, les impressions i els records del vostre pas per la Universitat. Segurament algun dels protagonistes està assegut ara mateix aquí entre vosaltres. A l'acte de graduació, per això aquest acte es divideixen 6 sessions que van començar a ir i que acabaran aquest vespre. Aquestes sessions cal sumar-hi el jurament hipocràtic dels vostres companys del grau en medicina, del passat mes de juny i la graduació dels companys del grau en filosofia, política i economia que se celebrarà al cap de setmana vinent. Per a tots ells i per a tots vosaltres, demanem ara i aquí un fort aplaudiment. Abreu el diploma en aquesta sessió sobre els graduats i graduades en relacions laborals, en criminologia i polítiques públiques de prevenció, en el doble grau en criminologia i polítiques públiques de prevenció i dret i en ciències polítiques i de l'administració. Feta la benvinguda, doncs, l'acte continua amb la lliçó de graduació a càrrec d'Adrián Arribas, graduada en ciències polítiques i de l'administració i coordinadora amb Nistia Internacional Catalunya. La seva lliçó porta partítol, podeu canviar el món. Bon dia a tothom. Benvolgut, rector de la Universitat Pompeu Fabra, cap de la Unitat de Coordinació Acadèmica de Dret, de gana de la Facultat de Dret, de gana de la Facultat de Ciències Polítiques i Socials, també de gassortint de la Facultat de Ciències Polítiques i Socials, directora del grau en relacions laborals i director del grau en criminologia. Benvolgudes i benvolguts estudiants enhorabona. Totes les vostres famílies, amics que us acompanyen avui, que estic molt segura que estan emocionades de compartir amb vosaltres un dia tan important aquest final d'etapa. També el professorat, que em consta que n'hi ha alguns per aquí, que us han estat amb vosaltres durant aquests anys. Estic contenta d'estar avui aquí, perquè quan em van convidar vaig haver de calcular quan jo m'havia graduat. També no vaig poder venir al meu acte de graduació, que em vaig agradar pensar que feia menys, que era més jove, així que no vaig poder venir quan em tocava, però almenys tinc l'oportunitat d'acompanyar-vos avui i celebrar la meva graduació una mica més tard. Per la majoria de vosaltres, el més m'ha fet gràcia, perquè també aquest vídeo, aquesta superproducció, ho comentàveu, acaba una etapa, que de fet va començar enganxant gomets i aprenent a no sortir-se a la ralla, i acaba amb aquesta lliçenciatura. Vint anys que podeu convivir-hi, amb professorat, amb aules, amb exàmens, amb treballes amb grup, i ara què? Aquesta pregunta una mica de vertigen, almenys és el meu record, quan em vaig graduar, i ara què passa? Com es salta el món laurel? La situació d'inestabilitat que estem vivint, certament no us crec que no ajuda ningú. Estem vivint temps molt complexos, un món que a Amnistia Internacional hem batejat com el món del nosaltres contra ells, on hi ha una tendència global a la demonització de l'altra, a polítics que legitimen sense cap mena de vergonya i de manera activa tot tipus de retòrices i polítiques basades en l'odi, en la identitat de persones com que alguns són menys humans que altres. L'amnisogínia, el racisme o l'homofòbia són exemples d'aquestes dinàmiques. Ens trobem, de fet, crec en un ordre mundial on els drets humans, per exemple, apareixen representats com un obstacle pels interessos nacionals. Des Amnistia Internacional fem treball d'investigació i de campanya per denunciar vulneracions de drets humans. I en aquest marc, l'haurem que dani un informe que fa un repàs de les ascendències globals de drets humans al món, que ens permet tenir com una foto grossa de com està l'estat dels drets humans al món. I el que hem vist és que aquests últims anys els estats més podereusos i les grans empreses han posat per davant els seus interessos abans que els de la societat. El 2021, de fet, si us recordeu, havia de ser l'any de la recuperació, de les cures, i va ser un any de més desigualtats i de més injustícies. Vam trair aquelles promeses de recuperació justa. Les reunions del G7 o del G20 parlaven de reconstrucció, parlaven d'un món més just després del Covid, de vacunació global, de responsabilitat social empresarial. I el que hem vist és que els països més rics, com els Estats Units, Europa i el Regne Unit, han ocupat més vacunes de les que necessitaven, deixant altres molts països sense accés a aquesta, que les grans empreses farmacèutiques, per exemple, han posat per davant els seus beneficis empresariales, o l'exempsió temporal de la propietat intel·lectual, del dret de la propietat intel·lectual de la vacuna per la Covid, o gegants tecnològics, com Facebook, Twitter i Instagram, que tots aquí segurament utilitzem, han permès la desinformació amplificant discursos desinformats d'alguns dirigents polítics. També ens trobem en un context en què hi ha més conflictes i menys resposta internacional, però alhora més mordasses. Han esclatat nous conflictes internacionals, afganistan, etiòpia, Myanmar, per si esteixen conflictes no resols. En aquest context ens trobem en una paral·lis i continuada dels organismes multilaterals i una absència de rendició de comptes, que el que contribueix és que segueixin cometent violacions de dret internacional, com la invasió d'Ukraine per part de Rússia, veiem la inactió del Consell de les Nacions Unides respecte a les atrocitats que es comet en Afganistan, en Myanmar o Síria, i en lloc de generar espais de diàleg, molts estats el que fan és reduplar els seus esforços per callar veus crítiques, defensores de drets humans, ONGs, periodistes, activistes, persones que estan sent reprimides en aquest context. Com a conseqüència, aquest món evidentment afecta i té un impacte més devastador en aquells que, tradicionalment, acaben prengant sempre, les comunitats en situació amb major vulnerabilitat. Les decisions de minories privilegiades que han tingut un fort impacte a molts països del món, a Àfrica, per exemple, en el 2021, han tingut menys d'un 8% de població amb la pauta completa de la vacuna de la Covid, les taxes més baixes al món. Per tant, aquesta situació ens deixa un escenari de pobresa creixent, d'inseguretat alimentària, de persones atrapades en conflictes armats, de repressió de la dissidencia, per tant, és terrenya agonat per no conflictes injustícies. Però davant d'aquest terrible escenari que us plantejo, també hi ha un trac d'esperança, que és la mobilització social, la gent, vosaltres. El que hem vist és que la resistència a la societat civil atura aquestes accions devastadores en clau de drets. Alguns èxits, vista en perspectiva, el que jo dic que encara que sembli estrany, potser és la campanya més exitosa d'amnistia internacional, que és la lluita contra la pena de mort. Quan amnistia va començar la seva campanya contra la pena de mort l'any 77, només hi havia 16 països al món que haguessin abolit la pena de mort. Ara hi ha 108 països al món que han abolit la pena de mort, i més de dos terços de països han volit la llei o la pràctica. Per tant, és sens dubte un clar abans en clau de drets humans. També el treball de pressió d'activistes i d'organitzacions han fet que a Shell, la empresa de patrullera, fos condemnnada a pagar 55 milions de lliures esterlines per indemnitzar més de 15.000 camparols a la zona de Bodo, a la zona del Delta del Niger, per avocaments de patròlic que havien fet el 2008, i de fet això va permetre que altres comunitats del Delta del Niger afectades puguin demandar a Shell a tribunals internacionals com, per exemple, a tribunals visitànics. I tot i el greu retrocesc que hem vist en clau de drets amb la decisió del Tribunal d'acord Suprem als Estats Units en relació al dret a l'Avortament, a Europa hi ha molts països que estan fent capis legislatius per alinear la seva legislació als estantes internacionals de drets humans en relació als drets de les dones. Per tant, el món pot canviar. Tot i que el context actual és molt incert i la protecció de drets no està garantida ni molt menys, és important no perdre de vista la perspectiva global i no oblidar que tenim capacitat d'influir perquè les coses canviin. De fet, l'origen d'amnistia internacional, em sembla que és bon exemple d'això, és un advocat que decideix, coneix el cas d'uns presos, d'uns estudiants portuguesos que havien estat empresonats per haver brindat per la llibertat durant la dictaruda d'Antonio de Oliveira Portugal, i decideix publicar un article al diari de Observer, que el diari Britànic l'any 61, que es titulava Els Presos Oblidats i demanava als lectors que demanessin l'amnistia d'aquests presos injustament empresonats. Així va néixer Amnistia Internacional. Aquesta patició a l'aire, a un diari, sense estar molt organitzada, va mobilitzar milers de lectors que van fer aquestes paticions d'amnistia i, per tant, es va posar en evidència el valor de l'acció col·lectiva de moltes persones anònimes amb la capacitat de canviar el món. La incertesa, certament com us deia abans, penso que no és un bon escenari per ningú de nosaltres, però el món necessita gent com vosaltres. Sou una generació absolutament digital, podeu aprofitar la tecnologia de forma absolutament nativa, natural, per ajudar que les coses canvin. Sou resilients, heu viscut una pandèmia en plena universitat, a una edat on l'última cosa que vols és estar tancat a casa amb els teus pares, i, per tant, això heu après a ser així, però és que ara això us ha canviat. Aprofiteu a aquesta resilència el que us ha portat aquest desastre que hem viscut per identificar-vos així com a generació. Esteu més educats en la igualtat que generacions anteriors, esteu impulsant a la societat a caminar endavant, a superar discriminacions i prejudicis i sou sensible a problemes socials. De fet, hi ha alguns estudis recents publicats que diuen que esteu canviant les formes de consum, tenint en compte factors com la responsabilitat social i ambiental de les empreses, com elements decisors a l'hora de cantar-vos per una marca o un producte. Per tant, teniu elements propis de la generació que us fan molt forts davant aquestes situacions. Prepareu-vos, jo diria que també preparo-vos, per un molt laboral que s'orienta més a les competències, que no als coneixements, els coneixements es donen percebuts. Està clar que una cirugiana ha de saber operar, que algun expert, algun advocat ha de conèixer la legislació, un politòleg ha de saber la diferència del Consell d'Europa i del Consell Europeu. Però això és d'una percebut. Alguns potser hem de repassar alguns dels polítics, potser algú ha de repassar alguna cosa. Però això és d'una percebut. Ara les empreses, les organitzacions, demanen persones que s'adaptin bé als canvis, que siguin ràpides però rigoroses, que siguin creatives, que siguin... que tinguin iniciativa i capacitat de resoldre. Perquè la tendència és que els atips de treball no siguin disciplinars. Estem deixant enrere aquella cosa tradicional de la divisió per departaments. Treballareu amb gent que ha estudiat coses molt diferents a vosaltres i que té una forma de pensar i de fer molt diferent a la vostra. I això, en general, tendeix a fer equips molt més eficients. Les empreses i les organitzacions hem de donar resposta a reptes que són nous, i això del business usual està deixant de funcionar. Per tant, aquesta part de creativitat, de ser resolutius i adaptar-vos als canvis, serà essencial. Vaig intentar pensar si us podia donar alguna recomanació del que jo he après, com d'aquest salt, d'acabar la carrera i sortir al món laboral. I no se m'ha acudit cap recomanació, però si hi ha algunes paticions. Llavors, ja que tinc aquesta oportunitat, us demanaré algunes coses més que no recomanar-vos. Primer, que segueu valentes i que segueu valents, que us questioneu el que llegiu, que el que us ensenyin, el que us diem, que molt poques coses estan escrites en pedra, molt poques, que segueu crítics, que formeu la vostra opinió de les coses, que esculteu especialment aquelles persones que pensen diferent a vosaltres, que això us ajudarà, perquè també podeu anar re just a les vostres opinions. El món canvia molt ràpid i és normal que el que pensem avui, dintre d'un temps, s'hagi modulat. No passa res, no és ser contradictori amb un mateix. També us demanaria que us indigneu, que us indigneu amb les injustícies. Necessitem gent amb sang a les benes, el món que us he presentat necessita gent que es mogui, no gent que s'apalanqui. També que actueu, que mogueu el cul, la veritat que el món avança gràcies a la gent que es mulla, cadascú en base als seus interessos, a les seves necessitats, a la seva disponibilitat, però tenim la possibilitat de canviar coses, no penseu que s'avui rellevants, el món pot canviar amb vosaltres. També que us arrisqueu, que penseu la por equivocar-vos, confieu en els instins, com us deia els reptes actuals, deman solucions creatives. I també us heu trobat gent que us posa l'altra banqueta, que us intenta fer les coses difícils, i tant teua hi ha això que no us faci egoistes, perquè al final l'èxit d'un de vosaltres és l'èxit de tothom, i per tant, us anirà bé l'ajuda entre vosaltres. Ens queden moltes coses per aprendre, per desaprendre, per tornar a aprendre, i per tant tenir un grup de companyes, que ens acompanyen en aquest viatge és molt important. I per acabar, cuideu-vos. Cuideu-vos de vosaltres, perquè no ens aconsegueixen fer-ho. I per acabar, cuideu-vos. Cuideu-vos de vosaltres, però també cuideu a la resta. Em sembla que la pandèmia ens ha demostrat la importància de la salut mental per superar reptes, per seguir endavant, per motivar-se, regeu-vos de gent que us aporti, intenteu aïllar aquesta gent tòxica, que en resta. I per acabar, fer una cosa que generalment ho diu, i em sembla que més li vaig agafar molta mania aquí a la universitat, que és això de citar, hi ha molta gent que es passa el dia citant altres. Jo no sé per què li tinc mania això, em sembla molt bé que quedéscoh fàcil que vulgui, que avui acabem una cita de Grams, que em recorda l'època de la Pompeu, que diu, instruir-vos perquè necessitarem tota la nostra intel·ligència, emocioneu-vos perquè necessitarem tota la nostra entusiasma, organitzeu-vos perquè necessitarem tota la nostra força. O sigui que no era bona a totes i a tots, i molta sort. Bé, doncs, moltes gràcies a l'Adrián Arriba per aquesta fantàstica inspiradora lliçó de graduació, i moltes gràcies també als membres del cor de l'UPF i a la seva directora, Aida Vera, que ha interpretat la peça Good News, espiritual negra harmonitzada per Wolfram Kellver. I ara arriba el vostre moment esperat. A continuació, seran lliurats els diplomes commemoratius als graduats i graduades de la promoció 2022. L'augment de contagis de Covid-19 durant les darreres setmanes ens obliga a evitar al màxim els contactes interpersonals. Per aquest motiu, quan pugeu a la cenària a recollir el diploma, heu d'habitar l'encaixada de mans i qualsevol altre contacte. Això no treu, que les autoritats, els vostres companys i companyes i també els familiars i amics us aplaudiran energicament. I per cert, aquella d'allà on veieu aquestes tres fleixes, és la vostra càmera quan passeu per la cenària, per si us hi voleu aturar un moment. Començarem. Començarem amb els diplomes de la Facultat de Dret. Per això demanem que pugin a la cenària a Oriol Amat rector, Angel Rodrigo, responsable de l'Unitat d'Acordinació Acadèmica de Dret i director del Departament, Anna Caballé, de Gana de la Facultat de Dret, Shelo Shakartegui, vice de Gana i directora del grau en relacions laborals i David Felip, vice de Gana i director del grau en Criminologia. Moltes gràcies per la vostra presència. Moltes gràcies. Primerament lliurarem els diplomes, els graduats, i els graduades en relacions laborals. Els que s'hi esteixen avui a l'acte són 142 i es disposen ja, ja els tenim aquí preparats, a recollir el seu diploma. Veronica Abad Arteceros, Jair Aït, Elai Xouri Viví, Àlex Alcalá Marín. Podeu seguir aplaudint, eh? Joana Carolina Aliaga Narváez, Anabel Alonso Gil, Umaima Ambalús, Ana Anton Fernández, Sara Aragall Marqués, Ana Arques Doménac, Marta Huanyao Escasacoll, Alejandro Daniel Astor Gagata, Laya Auladell Garriga, Montserrat Bagués Roda, Carlota Barris Fernández, Anas Benlechap, Montserrat Auladell Garriga, Montserrat Bagués Roda, Carlota Barris Fernández, Anas Benlechap, Esaroubli, Marta Berdier Salón, no se'ls vol tan gaire els aplaudiments, eh? Esther Bertrana Blancafort, Sara Boushaïb L'Axfiri, Magda Briculler Parellada, Silla Cabarroques Ividal, Andrea Cadaía Pérez, Blanca Cano Colomar, Andrea Cano Lázaro, Alba Capdevila López, Victoria Carazo López, Ibet Carné Burunat, Marta Carralero González, Paula Carrillo Arjona, Adrián Casamayor Corral, Ainoa Casanova Galán, Sergi Ceciliano García, Bernat Cervelló Irramon, Aguadarra Aguadarra Aguadarra Aguadarra Aguadarra, Ainoa Casanova Galán, Sergi Ceciliano García, Bernat Cervelló Irramón, Aguadarra Aguadarra Aguadarra Aguadarra, Bernat Cervelló Irramón, Aguadarra Aguadarra Aguadarra, Bernat Cervelló Irramón, Aguadarra Aguadarra Aguadarra Aguadarra, Aguadarra Aguadarra Aguadarra, Aguadarra Aguadarra Aguadarra, Començó Pérez Magda, Síndy Besacolau Leyva, Es piping BÜNDNISUS DE LA TATE, de la unwillinga, Ho desgeixo del Jordi, Díaz Andrés, Pablo Domínguez Cabrera, Gabriela Maite, Draghi-Chi Colibaba, Sofia Dolón Orozco. A veure aquests aplaudiments, com acompanyeu. Marta Asfodé Vinyals, Anthony Espanol Godino, Isabel Espejo, Daniel Estevez Contreras, Julia Astragues Armangol. Emma Falcó, Ciurana. Carla Feligreres Guevara. Ignacio Fernández Martín. Anna Forné-Fabrés. L'Aia Fuentes Valls. Elizenda Garcia Garcia. Claudia Garcia y Mateu. Joel Garcia Montiagudo. Andrea Garcia Ortega. L'Aia Jalabert i Soura. Shayla Girart Fernández. Joana María Gomila Silberio. Irene González del Río. Raquel González Valades. Ariadna Gonzalo-Culoma. Estefanut Gerle. Farran Hernández Barrachina. Federica Inama. María Giané Duxans. Núria Julián Yamigó. Marina Jurado Ortega. Ismael Gilal. Sumaya Lasmarra Arbaixú. Arbaúch. Mireia Yaurador Ipolán. Marina López Mora. Carlos Andrés López Pizarro. Nerea Lorente Martín. Sergi Macías Blanco. Núria Mayral Ballesta. Cristian Malavolti Milà. Abel Mañas Delgado. Andrea Mañas Erranz. Santiago Andrés Manotas Mercado. Blanca Marin Moreno. Tania Márquez Leal. Andrea Martín Jiménez. Ainoa Martín Robles. Sara Martínez Armangol. Adrià Martínez Vajas. Genesis Alejandra Martínez Díaz. Judith Martínez Gorjón. Albert Martínez Lancha. Carla Mejía Paredes. Carlos Mestras Herreros. Sara Miguel Fea. Yuzra Molmachimi. Victoria Moretones Casanova. Mónica Munera Rajidó. Jennifer Jesenia Narváez Lucas. Paula Navarro Gallardo. Raúl Notario Luengo. Naila Obama Mange. Nerea Ortiz de Costa. Cristina Pastor García. Una mica més d'aplaudiments, no? Vinga, que ens estem graduant. Marisa Paya Romero. Tania Pérez Caballero. Carla Pérez Pérez. Carla Liliana Pinillos Castillo. Carla Denís Piscoia Becerra. Judith Ponce Barangue. Aloy Purra Tortosa. Marina Ramírez Morales. Astrid Gissel Ramírez Pineda. Arlet Rakesens Izquierdo. Sergio Ripasanz. Claudia Rizuboe. Andrea Rodríguez Infante. Sergio Rollano Martín. Victor Salvatella Pérez. Ángel Sánchez Aguililla Rodríguez. Miriam Sánchez Collado. Miguel Santiago López. Marta Sanuí Araguás. Gemma Soler Moreno. Victoria Subot. Cristina Teixidó Molineu. Gerard Tello Blández. Carla Torralva Díaz. Sandra Trujillo Martín. Fernanda Natalia Udaeta Sarabía. Paul Valera Rubira. Clara Vázquez Cámara. Mabel Vázquez Jiménez. Janona Jueverges Rios. Adrià Vilarrubias Nieto. Anaís Vilces Carrión. Cosima Viviene Weiser. Ana Yanez Córdoba. Lídia Zaragoza González. I Filipe Duarte Mouro. Enhorabona a tots. Enhorabona a les graduades i graduats dels grau en relacions laborals. Seguidament. Seguidament es consentiran els diplomes commemoratius als nous graduats i graduades en criminologia i polítiques públiques de prevenció. Els que assisteixen avui a l'acte són 54 i es disposen ja, ja estan preparats, a recollir el seu diploma. Comencem amb l'Olaia Villan-Nabarrete. Lluís Abraldes Ibote. Andrea Álvarez Paz. Ruth Amil Ferrando. Marta Anguix Sánchez. Irlanda Aragut Aguller. Paula Maria Villaneda Ortiz. Xavier Barraca Escartín. Júlia Betet Artiga. Ibai Campas Argote. Laura Casaus Cuartero. Sandra Klupes Espina. Paula Contreras Maciu. Elena Corrales Fernández. Josep Rossell. A veure com aplaudiu. Blanca Domínguez Rodríguez. Nil Emetério Albaladejo. Joan Escurriola Rodríguez. Marta Garcia Iglesias. Xènia Garcia Martill. Tania Guillén Lora. Paula Hernández León. Alba Jordana María. Ariadna Lafiguera Molina. L'Aia L'Astra i el Barola. Diego López Lario. Carla Mac Vitales. Maria Martí Rodríguez. Maria Molís Igarcía Gastón. Nicole Moll Boc. Joan Montserrat Vidal. Andréa Muño Flores. Candela Murillo-Purca. Andrés Felipe Ortiz. Carla De La Calidad Pérez Pérez. Enric Pérez Pous. Judith Recasens Granell. Lina Rifi Garbí. Ona Rochera Sarballó. Jesús Rodríguez Cibantos. Maria Elena Rodríguez Urpina. No sento gaire aquests aplaudiments. Abans que puja en Llego hem d'aplaudir una mica més. Llego Rosado Ejea. Juan Rosales Vidal. Esteba Roura Vicens. Mario Saif Garcia. Alba Sánchez Muñoz. Raquel Sayes Saif. Clara Soler Hernando. David Soriano Ruiz. Marta Vizcaíno Padragosa. I per últim Gisela Salí Castillo. Enhorabona. Un fort aplaudiment per aquests 54 graduats en criminologia i polítiques públics de prevenció. Continuem. Continuem que encara queda festa. Amb els diplomes commemoratius, els nous graduats i graduades, els que s'assisteixen a l'acte són 17. I es disposen ja a recollir el seu diploma. Ja estan aquí preparats els 17. Adrián Ajenjo Aguado. Antoni Antequera Bolet. Paula Baena. L'Aia Ballón Gatàpies. Maria Blanco Sanjurjo. Laura Cano Santana. Laura Cano Santamaria. Marta Fajula Rodríguez. Albert Garriga Gea. Burlín Kaúr Sinc. Sara Junsu Mariné Vallvardoux. Laura Moyano Extremera. Marta Nazarre Rossell. Laura Nogueira Delgado. Babet Ribor Romaní. Mariana Valente Dicojvi. Júlia Vila Mimó. Maria Molinó i Rodríguez. Un fort aplaudiment per tots ells. Són els 17 graduats en aquest doble grau. I ara, moltes gràcies, lliurem els diplomes commemoratius, els nous graduats i graduades de la Facultat de Ciències Polítiques i Socials. A la presència de l'escenari, l'Angel Rodrigo, responsable de l'unitat d'acordinació acadèmica i dret i director del Departament, en el cavaller de gana de la Facultat de Dret, a Xelo, a I, vice de gana i director del grau als relacions laborals, i a David Pilip, vice de gana i director del grau en Criminologia. Moltes gràcies per la vostra presència. demanem que pugin a l'escenari i s'acituin al costat del rector, que ja veieu que s'ha quedat, a veure l'escrivar de Ga de la Facultat de Ciències Polítiques i Socials i Miquel Salvador, professor del Departament de Ciències Polítiques i Social, i com sabeu, si ens fa poc, de Ga de la Facultat de Ciències Polítiques i Socials. Ja els tenim situats. Per tant, ara és el moment de lliure els diplomes commemoratius, els nous graduats i graduades de Ciències Polítiques i de l'administració. En total, són 114. I ja els tenim aquí preparats per recollir el seu diploma. El primer és el Rubén Abarca Gómez, el segon, el pol Adrobert Bernal, Anna Alcázar Maíquez, Carlota Alonso López, Pau Anton Celdran, Éric Awara Saumeng, Andrea Aznar Macià, Lluís Xavié Bacete Rubio, Paul Valdomar Idíaz, Maria Basulto Díez, Elizabeth Varsial Fernández, Paul Versal León, Jordi Vascós Icubellos, Marta Blasco, Natàlia Bonet-Gustós, Marc Voltevill Ventoso, Alex Bracero Hierro, Josep Pau Brator López, Lluísa Calafat Boades, Carles Calzado Eslúter, Núria Canal Conill, Ramon Canudes Canudes, L'Aia Carrera Seriol, Josep Catot Bregós, Irene Codina Altarriba, Jordi Coll Guma, Marta Cortes Ros, A veure aquests aplaudiments, abans que surti la Cristina, Cos Piqué, surts, surts, Cristina, Sergi Cuadra Dominguez, Maria Dalmau Rovira, Richard Fabrizio Davila Aupaya, Arón Donaira Aguilar, Àlex Esteba I Soldado, Guillermo Asturac Igómez, Adriano Fernández Gratjiano, Marc Fernández García Clament, Tomás Ferreira Corbellati, Maria Ferrer Comas, Laura Ferri Del Olmo, Paula Flores Sanpiago, Claudia Folguera Itusei, Adafon Bordeu, Marcos García Martos, Adrián García Talavera, Maria Gazen Garriga, Raúl Gil Montero, Luis Jimeno Ramos, Alba Ginesta Herreros, abans que surti la Clara, hem d'aplaudir una mica més, eh? Clara González Baril, Paul Guardiola Valero, Pau Guilabert-Martín, Daniel Camilo Herrera Cravijo, Carla Herrera Riera, Ricari Iglesias Canet, Julen Francois Isasi Renaudín, Joan Jiménez Pons, Xavier Lamarca Farrés, Clara López Alcaida, Noelia López Iblanco, Carlos Alberto Magariño Ferrero, Pau Marruedo Casanovas, Víctor Martín Isarrat, Miquel Matas Expósito, Pau Mateo Serra, Sergi Mialet Pérez, Vinyet Miró Bonet, Marina Molouni Trenx, Ramon Monagal Isaster, Marçal Monserrat Murgades, Carlos Moreno Escobar, Claudia Moreno Garroufer, Bertha Nicolotti Oliva, A veure, un moment abans que surti el Martí, augmentem aquest aplaudiment. Martí Odriozola Imercer, Antonio Oliva Suárez, Bertha Olivier Canyadelli, Oriol Olmó Jardín, Nil Horta Freixes, Asier Palomo, Eresuel, Sergi Pasqual Torres, Marc Padros Manchalo, Mercè Peris Ferrandiz, Ana Maria Plata García, Clara Portell i Milán, Maria Poveda Barroso, A veure, aquests aplaudiments, Maria Prats Vila, Pep Pujals García, Marina Ramos Luque, Hem marreglat molt dur, Lluís Robisco Sanz, Neus Rodrígue Demal, Blanca Maria Roig Iutrera, Iria Roldán Amorim, Esther Rosales Barbará, Josep Maria Rosalló Iardebol, Anna Rovira Andujar, Ferran Rojo Cuesta, Marta Ruiz Pérez, Arnés Sala Casellas, Alex Sala de Trell, Alena Salvador y Almeida, Leslie Santín Naunís, Marc Sagarra y Rosas, Adrià Serrano i Montserrat, Adrià Soler i Coi, Abderraman Tasdeni Albaquí, Alba Cali, Mariona Tornel-Bomfill, Daniel Bosquez-Hirós, és la recta final, eh? Francesc Vidal Illa, Miu Biltro Kawano, Paula Faplana Sierra, i per últim Albert Lozano González, ve, doncs, us demano un fort aplaudiment per aquests 114 graduats i graduades en ciències polítiques i de l'administració. Enhorabona, enhorabona a totes i a tots, i fins aquí el lliurement de diplomes commemoratius a tots els nous graduats i graduades. Agraïm la presència a l'escenari, a Oriol Amat, el rector de l'OPF, a Vell Escribà, de Gada, la Facultat de Ciències Polítiques i Socials, i Miquel Salvador, professor del Departament de Ciències Polítiques i Socials. Moltes gràcies a tots tres, i ara és l'hora dels discursos vostres, dels recents graduats i graduades, que trecedran unes paraules a tots els companys, familiars, amics i professors, en nom i representació de la promoció 2022 de la Universitat, un peu fàbrem. Primer de tot us els presento, i després anirem pujant al faristol. Són Santiago Andrés, Manotes Mercado, del Grau en Relacions Laborals, Andrea Álvarez Paz, del Grau en Criminologia i Polítiques Públices de Prevenció, Adrián Ajenjo, del Doble Grau en Criminologia i Polítiques Públices de Prevenció i Dret, i Xavier La Marca Ferrés, del Grau en Ciències Polítiques i de la Administració. Bona tarda, queridos familiares, docentes i graduados. Empezar la etapa universitària ha sido, sin duda, una de las mejores cosas que hemos podido compartir todos. Ha sido una de las experiencias entre atemorizantes y divertidas. Digamos que cuando empezamos somos conscientes de que, a principio, bueno, nos quedan cuatro años aún de carrera, pero que luego nos espera un mundo que es mucho más complicado, el mundo laboral, el mundo al que todo le tenemos miedo. Recuerdo cuando decía, que ganas de empezar a trabajar, de dedicarme a aquello que me gusta, de lo que estudio y, por suerte, lo hago, al igual que muchos de mis compañeros. Pero sí es verdad que no es lo mismo que en la universidad, obviamente. La gran pregunta es, ¿lo volvería a repetir? ¿Lo volveríais a repetir vosotros también? Porque yo, sin duda, lo haría por dos motivos. El primero, pero no el más importante, las escapadas al bar del veinte, que son muy buenas. Pero sobre todo, por las personas que me acompañaban al bar del veinte, por la familia que he escogido, por la familia que he conocido, que son mis compañeros. Son personas excelentes, que brillan por sí mismas, irradián de alegría, irradián con una sonrisa, energía, y que sé que siempre van a tener un lugar especial en mi corazón. Somos personas que, básicamente, nos hemos visto en lo bueno y lo malo, riendo, llorando. Cuando alguna compañera se ha caído bajando de las escaleras en medio de un examen. Pero que sé que van a llegar muy lejos. Todos van a ser unos excelentes profesionales y os vais a lograr todo lo que os propongáis. Estos cuatro años han sido de momentos que jamás pensaríamos que pasarían. Hemos estado más tiempos invernos que yendo a clase, gran parte, por la pandemia. Y si hay una cosa que no podré perdonar nunca al Covid, es que nos haya quitado dos cosas muy importantes. La primera, dos años en los que no nos hemos podido ver las caras, dos años en los que nos hemos visto simplemente por una pantalla. Y la segunda, que sé que muchos de nosotros perdimos a seres queridos y familiares por el Covid y que sé que este en donde estén van a estar muy orgullosos de todos nosotros, de dónde hemos llegado y de nuestro futuro. No puedo decir más que estoy muy orgulloso de cada uno de vosotros. Deseo que en vuestro camino siempre tengáis mucho éxito, porque vais a llegar muy lejos, compañeros. Seguís siempre vosotros, no cambiéis nunca y muchísimas felicidades a todos. Gracias. Bé, en primer lloc m'agradaria donar la norabona a tots els companys i companys que ens graduem avui tant en criminologia com en tota la resta de disciplines i agrair també a docents, familiars i amics per estar aquí avui, però també per haver-nos acompanyat i donat suport a llarg d'aquest temps. Vam arribar fa quatre anys sent estudiants plens d'eneguit. Nerviosos pel que ens deparava aquesta nova etapa, que avui tanquem ja com a criminòlegs i criminòlogues de plèdret. Una etapa que sense dubte ha estat plena de bons professors, assignatures molt interessants i també de molta estadística. No crec que ningú hagués endevinat el que ens deparava el futur quan vam entrar per aquestes portes, especialment la part de la pandèmia mundial i la llarguíssima temporada de classes on-lines, però almenys vam poder fer classe al llit i tenir l'oportunitat de veure el gat d'algun que altre professor. El cert és que la nostra formació acadèmica ha estat plena de moments d'incertesa i ambiguitat, durant els quals, inevitablement, hem patit les conseqüències del Covid, però també hem viscut els moments de patiment i felicitat i narens de l'experiència universitària. Les tres dels exàmens i els innumerables travals i presentacions, però també la felicitat i l'alegria d'acabar-los i en sortir-nos-en. Tot ho hem viscut i celebrat junts, fos a les aules o a casa nostra. I crec que avui marxem amb bona formació amb la que hem fundat enfrontar al món laboral i contribuir a fer-nos un lloc com a criminòlegs, amb noves inquietuds i voluntat de canviar i millorar les coses. M'agradarem de seguir recordant a la gent que no, la criminologia, no és TCEI Miami. Aquest any ha estat sobretot un any d'últimes vegades, últim curs, últim examen, últim dia. Ho hem viscut tot plegat emocionats, sent conscients de tot el que hem passat per arribar aquí. Però, inevitablement, també amb tristesa, pel fet de saber que tot i que això és només el principi, aquesta etapa en concret ha arribat a la seva fi. Però, per molt que l'any que ve, no tornem a trobar-nos tots a les portes de la facultat, conforme anem complint noves metes a llarg de la nostra vida, tant a nivell personal com a professional, les celebrarem amb molts dels amics que hem fet aquí, a l'OPF. I avui, malgrat que puguem marxar neguitosos, pel que ens apara el futur, ho fem amb molts bons records i amb amistats, que estic segura que duraran molts més anys que els quatre que hem passat aquí. Perquè avui diem adeu a aquesta etapa universitària, però no a les nostres amigues, que són família. Moltes gràcies, i us desitjo a tots molta sort en tot el que vindrà. Estimados compañeros y compañeras, hablaba un poema de Eduardo Galeano, de los Nadies, los ningunos, los dueños de la nada, los que no sonan aunque sean y los que no tienen nombre, sino número. A lo largo de estos cinco años, los estudiantes del doble grado en derecho y criminología hemos podido estudiar precisamente la realidad de los Nadies, aquellos marginados por el sistema penitenciario, el control migratorio o las víctimas. Gracias a nuestros estudios, hemos podido adquirir una visión crítica y humana del sistema, que ahora sabemos cómo tenemos que cambiar para no dejar atrás a los grandes olvidados de la sociedad. Paradógicamente y por experiencia propia, los estudiantes del doble grado algo sabemos del olvido, y es que en no pocas ocasiones hemos entrado a magistrales y seminarios y los docentes no conocían siquiera de la existencia de nuestra titulación. Pero hoy podemos estar orgullosos no solo por graduarnos, sino por no haber cesado en la búsqueda del reconocimiento que nos merecíamos a lo largo de este trayecto. Y es que no por ser pocos somos menos importantes. Ha sido una etapa difícil, plagada, yo diría, de demasiados momentos históricos y excesiva incertidumbre, de la que cada uno se lleva una experiencia distinta. Sin embargo, ninguno de nosotros estaríamos hoy aquí, sin el apoyo de nuestras familias y amigos, los que hoy están aquí y los que se alegran por nosotros desde la distancia. También me gustaría agradecer a todos aquellos profesores y profesoras que han hecho de este camino uno más liviano e inspirador. David Félix, Albert González, Celena Alrauri, entre otros. Todos ellos forman parte de esta institución en la que hoy nos encontramos reunidos. Y que nos ha visto crecer personal y académicamente. Y ya, solo por eso, algo le debemos. Hoy se marca el cierre de un capítulo de nuestra vida y se abre otro. Con esto estoy seguro de que muchos de nosotros sentimos un gran vértigo por no saber lo que nos depara el futuro. Sin embargo, aunque no sepamos exactamente cómo se van a escribir las nuestras biografías, algo tenemos por seguro y en común. Ya somos graduados de la Universidad Pompeu-Fabra y tenemos toda una ilusión antihistoria por delante, por construir. Mucha suerte en todo. Benvolgudes i benvolguts a tots. Molt bon dia. En primer lloc és per mi un veritable honor poder representar a través d'aquest discurs a la promoció 2018-2022 del Grau en Ciències Polítiques i de la Administració. Aquesta sedimònia marca la fi d'un dels camins més importants que hem empres en les nostres vides i que se'ns dubta condicionarà el nostre futur d'una manera determinant. I si ve d'ara endavant les expectatives són i seran per a cadascuna de nosaltres ben diverses, la veritat és que hi ha alguna cosa que tots compartim en aquest moment i és l'alegria i la satisfacció de solir una fita personal que ja ens vam implementar uns anys enrere. Així com també l'empremte que ens hem deixat els uns, els altres, pel simple fet d'haver-nos conegut i com el fet d'haver-nos conegut farà que no ens oblidem mai els uns dels altres. Són múltiples els moments que recordem amb un especial efecte, així com aquells més complicats que ens han servit per aprendre a continuar endavant, malgrat les adversitats. En aquest punt del discurs és inevitable no pensar en els de res cursos acadèmics, caracteritzats per les dificultats, els canvis i els reptes originats per la pandèmia de la Covid-19. Un parèntesi massa llarg que ens ha robat injustament moltes vivències en aquest campus. En un instant vam haver d'aprendre a adaptar-nos a la docència i els exàmens en línia, on és important destacar la ràpida i eficàcia d'un terme pels docents d'aquesta universitat, els quals es van encarregat d'acompanyar-nos en aquesta nova aventura, moltes vegades amb els mínims recursos i amb els mínims coneixements informàtics. Un any i mig on els canvis van modificar la nostra manera de viure, d'entendre el món i també de relacionar-nos, tant a nivell personal com també a nivell acadèmic i professional, però també a un any i mig d'aprenentatge, el qual ens ha servit per ser conscients de la fragilitat de la nostra salut mental. Tant mateix, avui no acaba res, sinó que avui comença tot, perquè a partir d'aquest instant cadascú és i seguirà sent l'arquitecte del seu pròpia camí personal i professional. Avui deixem de ser estudiants de ciències polítiques per passar a ser politòlogues i politòlegs de ple dret. Concloure aquesta etapa, per tant, suposa la fi de la formació acadèmica, però no necessàriament la fi del camí en l'aprenentatge. Ara és l'hora de posar en pràctica de materialitzar tot aquell conjunt de coneixements assolits al llarg d'aquest grau i contribuir des d'una infinitat de posicions a construir un futur més just i més digna per la nostra societat, una societat que actualment sembla mancada d'error i sense rum. Ens trobarem més endavant en administracions públiques, en partits polítics, en òrgans de gestió, en places de tècnics, en organitzacions no governamentals, en escoles i universitats, en organitzacions sindicals, en el sector privat, en el sector públic o simplement fent una tertúlia de bar. El que és indiscutible, però, és que nosaltres som la venguarda d'aquest país i espirem a ser l'espesa esclau per al progrés i per a les justícies socials. I per descomptat, en aquest discurs, no vull oblidar d'aquelles persones que ens han ajudat en aquest llarg camí. En primer lloc, donar gràcies al conjunt del professorat. Creguin-me que nosaltres som conscients que la seva tasca és una de les més difícils i més complicades, i que no obstant això, vostès van assumir el repte de convertir-se en docents per la passió que tenen en transmetre coneixements. Us dèbem la paciència, la dedicació, el compromís i en general tots aquells coneixements adquirits. Gràcies una vegada més perquè gràcies a vostès estimem la nostra carrera i professió, perquè gràcies a la seva tasca ens han transformat en futurs professionals i han fet que canviessim la manera de veure el món convertint-nos en persones crítiques que veuen la realitat amb el famós barret de politòleg o ulleres de politòleg. En segon lloc, un agraïment especial també a les nostres famílies. Sigui qui n'assigui la manera com estiguin conformades, les quals van ser, són i seguiran sent, el major suport de les nostres vides, per haver-nos brindat l'oportunitat d'estudiar amb la tranquil·litat de saber que comptem amb el seu suport incondicional, dedicant tot el seu temps, esforç i recursos a formar-nos el millor possible per tal de frontar la vida. Gràcies pel vostre suport, pel vostre mort i per la vostra confiança. Aquest triomf també és vostre. En tercer lloc, també un agraïment especial al personal d'administració i serveis de la universitat. Des de l'equip de neteja, passant pel personal de restauració, el servei d'informàtic, el servei de presta, el punt d'informació a l'estudiant, la secció de beques i tants altres, ja que sense cap d'ells res d'això seria possible. En quart lloc, el conjunt de quedatures de delegades i delegats que han treballat incansablement d'una manera compromesa i incansable a favor dels interessos dels estudiants, recollint totes aquelles inquietudes presentes entre la comunitat i representant les respectives classes al consell d'estudiants. I, finalment, també agrair enormement les reivindicacions assolides per part del teixit associatiu universitari. Com és, una rebaixa en el 30% de les taxes universitàries i la lluita pels drets i interessos dels estudiants durant el temps de la pandèmia. Però també totes aquelles reivindicacions i lluites que avui dia encara segueixen presents, com seria una major paritat entre el professorat d'aquesta casa, unes millors condicions laborals pels doctorants i els professors associats de la universitat. Una millor conciliació horària per tots aquells alumnes que han de compaginar els estudis i el treball per precisament sofregar les despeses d'aquests estudis. Així com també, la rebaixió d'una situació anòmala, on les classes en llengua catalana no arriben el 50% del total, per tal d'impulsar la promoció del català en plena emergència lingüística. Ja ho deia el propi Pompeu Fabra, treballeu i treballeu cada dia perquè el conreu d'una llengua no es pot abandonar mai. Companyes i companys, amics i amigues, moltes gràcies pels moments viscuts, moltes gràcies també per la família que hem construït entre tots i molt de sort per l'etapa que ens ve per davant. La Nora Bona. Gràcies, Santiago, Andrés, Andrea... Santiago, Andrés, Andrea, Adrià i Xavier, per aquestes paraules. Seguim ara amb els discursos. Ara és el torn de Montserrat Vandrell, presidenta del Consell Social de la Universitat Pompeu Fabra. Una salutació al rector i la comunitat universitària. En Nora Bona, a tots els graduats i graduades, us adreço aquesta felicitació en nom propi i del Consell Social de l'UPF, que tinc al plaer de presidir. Com a universitat, rendint contes anualment amb cada nova promoció que s'incorpora al teixit social i productiu. Vosaltres, com a ciutadans i professionals, que heu tingut el plaer de gaudir un privilegi que és el de la formació pública de qualitat, també esteu cridats a fer-ho. Des d'avui sou els nostres millors embaixadors i embaixadores. Tingueu present la necessitat del retorn a la societat i a aquesta universitat i contribueu a que l'UPF mantingui el seu prestigi i la seva qualitat perquè futures generacions també en puguin gaudir com ho heu fet vosaltres. Sóc al final d'una primera etapa d'un llarg viatge. Porteu-m'ho orgull l'emprente del que heu après aquí i no parlo només dels coneixements, parlo d'actituds davant la vida, de la passió per aprendre, de viure amb responsabilitat i s'entitètic. L'any 2005, l'escriptor David Foster Wallace pronunciava, davant una promoció universitària com vosaltres, un discurs que després va recollir en el seu exquisit llibre L'Aigua és Això, que comença amb una paràbola. Hi havia dos peixos joves que van nedant i es troben amb un peix més vell que nedant en direcció contrària. El salut de mal cap i els diu, bon dia, nois, com està l'Aigua? I els dos peixos joves continuen nedant una mica més i al final l'un mira l'altre i fa, què dimònis és l'Aigua? No s'ha macut una manera millor de convidar-nos a l'escript crític, està desperts i a saber triar a què cal parar atenció per treure profit de l'experiència. La nostra societat necessita més que mai ciutadans amb imaginació i oberts al món, que defugin fanatismes, que sàpiguen pensar i tingui la passió per canviar el món que els ha tocat viure. No ho oblideu mai, l'Aigua és Això. Moltes felicitats a tots i a totes. I ara, ara és el torn d'Oriol Amat, rector de la Universitat Pumpeu Fabra. Bon dia a tothom, graduades, graduats, familiars, amics, amigues, professorat, personal de gestió, bon dia a tothom. Avui és un dia especial, sobretot per les graduades, els graduats per les famílies, i també per tota la comunitat universitària de l'OPF. És també especial la promoció que us gradeueu avui. Ho heu dit als delegats i delegades que han sortit, heu fet referència a un esdeveniment que ha sigut molt influyent en com han sigut els vostres estudis, la pandèmia. Sobre la pandèmia, el que sí volia dir, a més de tot el que heu dit, que ha tingut tota la raó amb el que heu exposat, el que sí volia dir és que des de la universitat us estem molt agraïts i agraïdes, perquè tothom va entendre el que estava passant, la gravetat dels fets, va haver-hi molta comprensió, i ens hem sentit que entre tots i totes hem intentat passar els pitjors moments de la pandèmia, encara no ha passat tot, però passar els pitjors moments de la pandèmia de la millor manera possible. Recordareu el 13 de març, un divendres, veus fer classes amb normalitat, i el següent dia junts ja estava fent classes amb streaming. Per tant, volia dir un agraïment molt especial per aquest tema. Veus, volia parlar de quatre temes més un. El primer és que avui heu arribat a dalt de tot d'un cim, d'una muntanya, que us havíeu proposat com un objectiu. I per això us felicitem. Al mateix moment també voldria incidir amb agraïment, l'agraïment a les famílies, a totes les persones que us han donat suport per poder pujar a aquest cim, a aquesta muntanya, tan important. I també voldria incidir amb el fet de l'afortunats i afortunades que sou d'haver pogut completar estudis universitaris superiors. Penseu, i de fet, vàries de les intervencions, la de l'Adriana, algunes intervencions més de delegats i delegades, han fet referència a com és aquest món. Doncs bé, sabreu que de cada tres persones, en aquest món només n'hi ha una, que té la possibilitat d'accedir a estudis universitaris superiors. Vosaltres heu tingut una oportunitat, heu sigut afortunats i afortunades, però l'heu aprofitat. Amb molt d'esforç, heu aprofitat un autobús que passava, us hi veu pujar i amb molt d'esforç heu pogut completar aquests estudis. El segon tema que volia comentar fa referència a un dels punts que l'Adriana, en la seva brillant lliçó magistral, la felicito, un dels punts en què hi ha fet referència, la desigualtat, les injustícies. I aquí deixem que hi posi un punt d'economista i el ser humà ha aconseguit, hem aconseguit, generar riquesa suficient per a tothom. El ser humà ha demostrat que sap generar riquesa, que sap generar suficient riquesa per a tothom. Però dia a dia el que demostrem és que no hem après o no hem volgut aprendre, això, lògicament, no afecta a tothom, però afecta una part molt important de la humanitat, no hem volgut aprendre com es reparteix, com s'ha de repartir la riquesa, perquè tothom pugui viure dignament. Sobre aquest punt, en el que l'Adriana ha incidit, com a matres i injustícies que també he posat de manifest, el que volia remarcar és una cosa que també hi ha sortit en el Parlament de l'Adriana i d'altres dels delegats i delegades, és el fet que, entre tots i totes, vosaltres teniu l'oportunitat de posar un granet de sorra perquè aquest món sigui una mica millor. A la Pompeu Fabra, com a Universitat i Universitat Pública, especialment, tenim l'amigió de formar persones bons, professionals, persones que sàpiguen afrontar els reptes que us trobareu, que no sabem ni quins seran, però el que és molt important és que aquestes persones que són bones, professionals, també siguin bones i bons ciutadans, i que siguin capaces de portar un granet de sorra per millorar el món. El tercer punt que volia comentar també farà referència al que ens ha explicat l'Adriana, que ens ha parlat de que tindrem noves experiències, farem errors, i quan ella deia això recordava que quan hi ha errors hi ha moltes alternatives d'actuació, però com a mínim n'hi ha tres. Quan fem errors tots en fem. La primera alternativa que tenim és fem un error i no prenem. Recordareu aquella frase, el cirumà és el que és capaç de caure 3 vegades a la mateixa pedra. Per tant, la primera possibilitat és, hi ha un error, no prenem. Malament, perquè vol dir que tornarem a caure. La segona possibilitat és aprendre dels teus errors. Si aprenem, doncs lògicament ens anirà millor, perquè aquella error ja no el tornarem a fer. Però crec que hi ha una alternativa millor que aprendre dels nostres errors, i és aprendre dels errors dels altres. Per això és molt important que escolteu a la vostra família, que escolteu a les amistats que teniu, que escolteu als vostres referents, que a vegades, i estic pensant, sobretot amb els pares, mares, altres familiars que us acompanyen, normalment la tendència, jo tinc cinc fills i ho sé, la tendència és no escoltar massa. Els pares, els tiets, les tietes, les àvies, ha vist no escoltar massa, però el que passa és que si les escoltem, podrem aprendre dels errors dels altres. Per això és la tercera estratègia és la que us volia proposar que també tingueu en compte. I passo al quart punt que us volia comentar. Fa un moment us parlava d'un cim. Avui esteu a dalt de tot d'un cim, després de 4 anys o una mica més, segons com hagi sigut la vostra carrera, i aquí volia fer referència a un tema que ha comentat en Santiago. Ara esteu a dalt de tot d'un cim. Hi ha un risc molt important quan esteu a dalt del cim, que és que en lloc d'observar la belleza del paisatge, perquè ara si us hi fixeu bé, després de tot l'esforç que heu fet, davant teniu un paisatge impressionant. Doncs en lloc de gaudir d'aquest paisatge, que és el fruit de tot l'esforç que heu fet durant tots aquests anys, a lo millor ara que esteu a dalt, en lloc de gaudir del paisatge, ja esteu pensant a la propera muntanya. Lògicament en Santiago, i ara ja estem començant a treballar, són altres muntanyes les que tindreu que esclar durant la vida. La proposta que us faria si ho creieu per tu és a mesura que en la vida aneu pujant muntanyes, que estigueu a dalt, estigueu uns dies, unes setmanes gaudint del paisatge, agraïn a tothom que us ha ajudat per arribar a aquest cim. Bé, us heia quatre mesos. El mesos fa referència, lògicament a la universitat, és una de les missions que tenim a la Pompeu Fàbres, fomentar l'esperit crític, i estem molt agraïts en les intervencions que hi ha hagut, hem pogut veure que l'esperit crític realment existeix, estem molt contents, i el que sí us volem dir és que aquest esperit crític tingueu-lo sempre, perquè és l'única manera de millorar. Sobre això us volia dir que tot i que avui semblaria que... Potser el vostre darrer dia amb la Pompeu Fàbres, ja us diria que, com es diu sovint, avui és el primer dia de la resta de la vostra vida, i en la resta de la vostra vida voldríem que la Pompeu Fàbres també fos present. I hi ha moltes maneres d'això. Boners, per exemple, que estigueu en l'associació L'Umni, de la que ja se n'ha parlat, i, si esteu a l'associació L'Umni, per exemple, tindreu la possibilitat d'ajudar o col·laborar o gaudir dels serveis de l'Umni, i un d'ells és un que posem en marxa, estem posant en marxa en aquests moments que endiem els capítols de l'Umni, els xàpters de l'Umni arreu del món. Estem començant per quatre ciutats, que són París, Londres, Santiago de Chile i Califòrnia, on hi ha xarxes d'estudiants graduats i graduades a l'Umni UPF que, en allà, faran una xarxa, ja s'estan començant a construir, de manera que, quan alguna persona a l'Umni aterri en aquestes ciutats, on tindrà persones que poden acollir, que poden ajudar a l'atarratge? La idea és, en pocs anys, intentar posar aquesta xarxa de capítols UPF per tot el món. Hi ha una altra manera que ens podeu ajudar. És fent sugeriments. Encara que, a lo millor d'aquí 3 o 4 anys, o 5 o 3 anys que hagi acabat la carrera, qualsevol sugeriment que tingueu per millorar, sobretot fer-nos-ho arribar. Sabeu que amb molts de vosaltres he parlat en el darrer any o any i mig, i ja sempre utilitzo una expressió que és la distància zero. Qualsevol sugeriment, per exemple avui, de les diferents intervencions que he negut i que agraeixo molt del Santiago, l'Andrés, l'Andrea, el Javier, de les intervencions ens sugereixen oportunitats de millorar, i sóc dels que crec que una queixa és el millor regal. Una queixa és el millor regal. A la vida, algú es queixarà del que feu. Podeu actuar de manera negativa, reactiva, aleshores no hi haurà oportunitat de millorar, si us ho agafeu com un regal, tindreu l'oportunitat de millorar. I per això us demano que, si teniu l'oportunitat en els propers anys, és que ens feu regals i per tant ens feu arribar sugeriments, queixes, etcètera. Bé, acabo. Com he començat? Amb una felicitació, amb un agraïment a totes les persones graduats, graduades, familiars, amistats que heu pogut vindre, el professorat personal de gestió, vull agrair també a l'Itor, que també ens ha ajudat, com a alumni i professor, també. I també agrair a totes les persones que han fet possible també l'organització d'aquest acte. És una acta complexa, però encara no ha acabat, i per tant no els puc felicitar, però que crec que s'està desenvolupant d'una manera excel·lent i per tant un agraïment i després, si s'escau, la felicitació. Per tant, moltes gràcies a tothom i molta sort. Moltes gràcies al rector, també a la presidenta del Consell Social. I aquest acte ja s'acaba, a la universitat Pumpeu Faure, us agraeix a tots la vostra assistència i d'una manera especial els que n'han estat els protagonistes, els que esteu aquí davant, els graduats i les graduades de la promoció 2022. Ens acomiadem també als familiars i amics que són a l'auditori i dels que ens heu seguit a través d'internet i de les xarxes. I acabarem l'acte amb l'Imna Universitari, el Gaudi Amos i Guitur, que interpretarà el cor de l'UPF dirigit per a Ida Veras. I acabarem... Us en sabeu la lletra? Doncs no patiu, perquè en aquest ventall la teniu, la podreu seguir aquí, d'acord? I quan acabi l'Imna, demanem als nous graduats i graduades que desfileu de manera festiva cap al fons, en direcció al pati de Jaume I, on esteu tots convidats i convidades a una copa d'acaba per celebrar la vostra nova condició de l'Umni de la Universitat Pumpeu Faure. I on podreu recollir un record de l'acte especial, promoció 2022 de la revista 360 de l'UPF, acabada de sortir del forn. Finalment... Finalment, demanem als familiars i amics que us uniu a la celebració un cop hagin desfilat tots els graduats i graduades. Per fer més ràpid el pas a l'altre edifici, les persones assegudes a la zona 1, acompanyeu la desfilada de graduats per a l'alfons d'aquest pati. Les persones assegudes a les zones 2, 3 i 4, passeu a l'edifici de Jaume I per les escales. D'acord? Per aquestes escales. Ara sí que hem arribat al final. Moltes gràcies, ha estat un orgull presentar aquest acte. Molt bon dia a tothom. Fins a una altra ocasió. I gaudem-us i Guitur.