 Lukas evangeliet rummer nogle af Bibelens Greatest Hits, juleevangeliet, lignelsen om den fortapte søn, lignelsen om den barmjertige Samritaner osv. For Lukas er Jesus en social provokatør, som plejer omgang med samfundets udstøjte og velter samfundsnormer på hovedet. Men samtidig er Jesus en grundlægger af et nyt samfund. Han er kristendommens grundlægger, og Lukas er interesseret i at fortælle historien om kristendommens grundlæggelse. Lukas plejevirk kalle historieeskriveren blandt evangelisterne, og han har faktisk skrevet to skrifter. Han skriver først Lukas evangeliet, og der næst kommer en sequel. Lukas evangeliet handler om Jesus. Sikwellen herover er påståendes gæringer, handler om kirkeens videreliv med hovedpersonerne Peter og Paulus. Når vi siger historieeskriver om Lukas, så betyder det ikke, at alt hvad han skrev var historisk korrekt, men at han gør brug af konventioner fra historieeskrivning i samtiden. For eksempel inleder han med at vise os, at han gør brug af killer. Efter som mange andre har forsøgt at give en fremstilling af de begivenheder, som her har fundet sted, i blandt os, sådan som det er blevet overleveret os af dem, der fra begyndelsen med øjnviden og ures tjenere, har også i jeg besluttet, Nøje, at gennemgå alt forfra og nedskrive det for, der i rækkefølge højt ærede TU-filus. Det er også en meget lang og knudet sætning på græsk kafotel. Men altså Lukas fortæller om tidligere killer, han siger, han ikke selv er øjnvide, og han dedikerer til TU-filus, det gør han i urigt også over i aposteles gæringer. Så det er altså samme forfatter, der skriver et tobindsværk. Når vi siger, at Lukas er historieeskriver, så viser det sig også ved, at han sætter Jesus historien ind i en verdenshistorisk sammenhæng, og det skete i de dage, at der udgik en befaling fra Kajsa Augustus, ind i den store politiske sammenhæng, og han daterer også, hvornår Jesus træder frem på verdenshistorien sene. Men hvorfor begynder at skrive historieeskrivning om Jesus? Det har man spekuleret over, og der er forskellige forklaringer. Siden forskåren hans konselman er der mange, der peger på det her som den primære forklaring, nemlig den skuffede næreforvindning. I den tidligste Christendom had man en forestilling om, at Jesus ville komme igen, hvilket øjeblik som helst. Men den forvendningskuffes i løbet af første generation, og Lukas, som skriver i anden eller tredje generation, forsøger at fremskrive en forklaring på det her. Hvorfor kom Jesus ikke? Måske var det fordi historien skulle gå videre. Lad os lige se, hvordan man traditionelt så på historien i den tidligste Christendom. Først var der profeternes tid, hvor profetierne lød, og så kom opfyldelsen i Jesus' tid. De Kristustrone ledede sig lige efter Jesus' tid og ventede på, at Jesus genkomst ville komme, når som helst. Det, som Lukas gør i sin historieeskrivning, er, at det ændrer historiens gang, så at sige. Han siger, at hans tro på Jesus genkomst er svækket, så i stedet sætter han en ny fase ind i historien, nemlig kirkenstid. Han beskriver Jesus' tid i Lukas evangelie og kirkenstid i Apostens Gærninger. Og kirkenstid skal løbe sin gang først, da vel Kristus kom igen. Men der er muligvis også andre grunde til, at Lukas skriver historieeskrivning. Jesus' bevægelse var begyndt at vokse ude i det østlige middelhavnsområde, og den bestod både af jøder og ikkejøder på det her tidspunkt, som er i slutningen af det første år hundret sikkert. Historien, som Lukas skriver, kan forstå som en måde at skabe sammenhængskraft i den her bevægelse. Han er hele tiden på vakt, når det drejer sig om forhold mellem jøder og ikkejøder. De skal bringe sammen. Endelig er der et tredje element, som er vigtigt i Lukas' historieeskrivning, nemlig det apologetiske. Altså det kan forstå som et forsvar for Kristendom. Jesus bliver erklæret uskyldt i hele tiden. Paulus holder forsvarstaler. Og i samtidig var det sådan, at et folk, som havde en ret til at være på jorden, den skulle have en gamle historie. Nu prøver Lukas at skrive de Kristnes gamle historie. Men Lukas' navn er, som jeg sagde, at han har kilder. Og en af hans primære kilder, må vi sige, er Markus. Markus Evangeliet. Markus Evangeliet blev skrevet omkring over 90, og Lukas kommer til lidt senere. Men Markus består altså af et modul om Jesu dop og virke i Galilea, og der næst et modul om Jesu lidelse, død og bestandelse i Jerusalem. Hvad gør Lukas nu ved det? Ja, som sagt så skriver han her omkring år 100. Først får vi en historie om Jesu fødsel og barndom, i Ulle Evangeliet, Jesus som 12 år i templet, for eksempel. Så får vi nogen til synekomstberedninger, for eksempel den berømte historie om disiplines vandring til Emmaus. Men det, som for alvor udgør udvidelsen hos Lukas, det er det, vi kalder den lokanske rejseberedning. Lukas gør simpelthen Jesus historien til en antique road movie, kunne vi sige. Jesus bevager sig hele tiden på vej mod Jerusalem. Kapitlerne 9-19 er den lokanske rejseberedning, og det er her, vi har nogen af de der greatest hits, nævnt før den Bamiatis Amritan og den fortapte søn. Men inden selve den lokanske rejseberedning, har vi en programscene. Alle evangelier rummer en programscene, som viser, hvad er det centrale i Jesu budskabe? I Lukas har vi den i kapitel 4. Det er Jesu forkønnelse i Synagogen i Nasserat. Han får lov til, at være den, der skal lese op af profeten Isaius' bogrulle, han ruller den op og læser så et vigtigt stykke, som bliver centralt for hele Lukas evangeliet, et stykke fra Isaius. Herrens ond er over mig, fordi han har salvet mig. Han har sendt mig for at bringe godt budskab til Faddi, for at udrubbe frigivelse for fanger og syne til blinde, for at sætte undertryk det i frihed, og for at udrubbe et nået over for herren. Så ruller Jesus bogrullen sammen igen at sige, i dag er disse ord gået i opfyldelse. Så Jesus ser altså Isaius' ord her som en beskrivelse af, hvad hans virke handler om, nemlig et godt budskab til Faddi om frigivelse af fanger. Og det er et tema, vi følger i hele Lukas evangeliet. Jesus blev født i en stal, og da Jesus holder en af sine predgner, den vi kalder slettepredgnen i Lukas evangeliet, og ikke bjergpredgnen som i Matteus evangeliet, der siger Jesus, salig er de Faddi, ikke salig er de Faddi om, men salig er de Faddi, der er et socialpolitisk budskab. Senere er han sammen med toller og sønner, og til sidst dør Jesus jo på et kors samme med to røver, og siger, at de skal være med ham i paradis. Så det er et vigtigt budskab, det socialpolitiske for Lukas. Lad os konkludere. Lukas er historieskriveren bl.a. de nye testamentlige evangelister. Han vil skrive en historie, som fortæller Christendomens grundlæggelse, fordi man har skuffet over, at Jesus ikke er kommet igen. I stedet kommer kirkenstid, siger Lukas. Han vil skabe sammenhænges kraft mellem jøder og ikke jøder, og så vil han forsvare Christendom som en god, gammel religion, der har en historie. Jesus beskriver, som Christendomens grundlægger, han er den, der sætter en ny era i gang. En ny era, hvor profeternes forjeddelser bliver opfyldt, og endelig, hvad er indholdet i Jesu forkøllelse, er det i høj grad socialpolitisk. Det handler om inklusion af samfundets udstøte. Så med andre ord. Vi havde ikke haft kirkens korsheds varmesdure eller juleuddelingen i kirken, hvis ikke vi havde haft Lukas i undgivet.