 Værdens bedste folkeskole er titlen på det, jeg skal tale om. Førhen var det noget, at vi kaldte den danske folkeskole. Men i de senere år er det en titel, som man plejer at knytte til den finske folkeskole. Og netop med og sammenlign de her to uddannelsystemer er noget af det, jeg har beskæftet mig med igennem flere over nu. Og i den her forlæsning vil jeg komme med nogle data omkring indhold i den her forskning. Der er en masse gode grunden til at lave den her sammenligning mellem Danmark og Finland, mellem folkeskolerne i de to lande. Dels er der jo det her med, at vi har fundet ud af, at den finske folkeskole på mange måder nok er en af de bedste i verden. Og det ligger lige for sig at sammenligne de danske forhold med de finske, fordi det er to lande, der på mange måder minder meget om hinanden. Og det er begge nordiske velfærdsdater med faktisk næsten den samme størrelse befolkningsmæssigt. Og så er der en lang række andre træk, der er fælles. Og når vi taler om skoleforhold, så er noget af det, der er vigtigt, det er, at begge lande har det, der hedder enhedskolen. Altså det betyder det her med, at man har en skole, hvor børnene starter i første klasse et antal elever sammen, og i principet bliver de sammen hele skolegang, altså alle nye år. Det er faktisk noget, der er ret unikt og ikke noget, vi ser så meget af rundt om i verden, men det har vi her i Norden. Så det er en af de der fælles træk, der gør, at det er naturligt at samle i de nordiske lande. En anden ting er også noget, der er specielt for de nordiske lande, når vi taler om skoleforhold. Det er, at børnets forældre arbejder rigtig meget. Så globalt set er der ikke ret mange steder i verden, hvor børnefamilier arbejder så meget som i Norden. Og samtidig har vi nærkeligt det samme, sådan sociologiske billede i de her lande, omkring familielivet, omkring forældrendes karriere, skildsmidseniveau, forbrugereis, stress og en masse ting. Og ser vi på folkeskolen i de to lande, så minder de også meget om hinanden på en lang række område, lovgivningsmæssige og lærernes arbejdsforhold. Og så er der altså mange gode grunden til at samle i en især også, når vi kan sige, at resultaterne af målinger i de to lande, altså hvad der kommer ud af folkeskolen, er så forskellige. Der er så også det, som titlen jo hentider til, med det her med verdens bedste skole, og det er der rigtig meget belæg for, at vi kan sige, det er den finske, der er det. En af de store internationale undersøgelser, som mange kender, det er det, der hedder PISA. Der findes en lang række andre, altså nogle forskningsprogrammer, Perls og Tims, men PISA er det, der ligesom er blevet mest kendt ude i offentligheden. Og PISA, hvis vi ser på dem, så har det været sådan i alle de år, hvor PISA har fået en sted, der har den finske skole markeret sig med på rigtig mange områder at være enten verdensmester eller blandt de allerbeste. Og det er ikke bare på sådan nogle områder, som læsning og naturfag og matematik, hvor de simpelthen er nummer 1, er til, og var det i 2006, som er de sidste PISA-målinger, vi har, der kommer nye i år. Men det gælder også i bløde områder, noget af det, som vi ellers normalt vil sige, men det er jo det, vi er rigtig gode til i Danmark, det kan godt være, at vi ikke lige er så helt fantastiske til dem med læsninger, naturfag og matematik, men så er vi gode til noget af det bløde. Men det er det også sådan, at ser vi på det, så ligger finderne også rigtig godt her. Og det er sådan, at OECD har flere gange betegnet, simpelthen den finske uddannelseystem og den finske folkeskole som verdens bedste, både med hensyn til det, der hedder quality, altså kvaliteten, og det er sådan noget som læsninger, naturfag og matematik, at børnene får rigtig meget ud af undervisningen og kan de her ting. Noget andet er også det, der hedder equity, altså den lighedskabende effekt af skolens evne til at løfte og inkludere rummet, elever, der har problemer, elever, der for eksempel kommer fra en svag familiebaggrund, eller fra andre lande, eller har diagnoser eller sådan nogle ting. Så det er altså både de hårde og bløde områder, at den finske folkeskole skoer højt på, og som tilsammen gør det her med, at vi kan kalde den verdens bedste. Hvis vi så går ind og lige ser lidt mere helt præcis på, hvad er det for nogle præcise ting, ja, vi kan se ind for naturfag, nu står det her på engelsk, men tar vi naturfag, så ligger Finland simpelthen nummer 1 i hele verden, når vi ser på, hvad eleverne har lert ved at gå i skole. Og der ligger Danmark så et godt stykke ned, og hvordan er det så, at man kan forklare, at to lande, der på mange måder, er altså ens alligevel, at der er de her store forskel, og det er nogle forskel, der er til finnernes fordel. Nu er det sådan, at vi ikke bare skal nøjes med Danmark og Finland, vi skal lige se lidt på det øvrige nordiske lande, og der kan vi se, at billedet egentlig er sådan, at det er finnerne, der skiller sig ud, og ikke Danmark for eksempel, der er markant dårligere end de andre, det er sådan, at ser vi på de nordiske lande, så er de fire lande ligger så nogenlunde en, så det er Danmark, Norsvær og Island, og det er finnerne, der hele tiden ligger lidt over os andre, eller ikke lidt, men faktisk meget over, og ovenøkøbet øges afstand, som man kan se her, når det gælder natur og fag. Vi kan også tage lesning her, det er den bløde kurve igen, der er Finland, og de ligger klart over vi andre, det ligger, og det er ret stabilt, det er både en markant, bedre skor, at de finnske elever kan vise, men det er også en meget stabil afstand, de har nede til de andre nordiske lande. Så man kan sige, når vi ser på dem, af de danske og finnske resultater, så er det mere finnerne, der skiller sig ud, end de danske resultater, der er dårlig, så hvad kan vi sige, det er ikke en poængelig den her forlæsning, at slå nogen i hovedet, eller kritisere det, der foregår i Danmark, men det er mere på, at finde ud af, hvad det så de gør i Finland, der åbenbart lykkes som eget. En af de faktorer, man kan finde frem til ved, og både gør det, jeg har gjort, nemlig gå ud i Folkeskolenes hverdag, og så se, hvad der sker, ude i glasrummet, hvordan er det, hverdagen ser, ud med undervisning, og samarbejde, og trivsel, og mødevirksomheder, leksjere, alle de her ting, der sker i Folkeskolen, så kan man også gå ind og se nærmere, på nogle af de her, internationale undersøgelse, de store tal, som jo er, af statistisk art, hvor de her laver, er det, vi kalder, glasrumsforskning. Ser vi på tallene, så kan vi se, lidt af det, som også antydde, da vi havde det, med OECD, omkring deres evne, til at råme svage elever, og til at løfte befolkningsgrupper op, der havde en, hvad skal vi sige, det hedder en lave SES, altså, Ringe Socio-Ukonomiske Baggrundsfaktorer. Og det kan vi se, at det, der kommer ud, at den finsket folkeskule, er meget få elever, som vi kan kalde, lov, achievements, altså få elever, som ikke har lært noget, sagt populært sagt. Der ligger det, hvis vi kan se her på tallene, så kan vi se, at for naturfag, for eksempel, der er det kun 4,1% af de finskede elever, i nye klasse, som man kan sige, de har ikke rigtig lært noget, af at have naturfag, i nye år i folkeskolen. I Danmark, der er det 18,6%. Så det er jo meget, meget stor forskel, der er på, altså hvor mange elever, vi faktisk har, der ikke rigtig lærer noget, af at gå i skole. De der 18,6%, så kan man, så kunne man hevde, ja, men det er så fordi, at vi har mange flere tossbråde elever i Danmark, har vi flere invanderer, og så ligger jeg så også i det spørgsmål, implicit den, en tro på, at de nødvendigvis, er dårligere, end de andre. Men selvom, at det var sådan, at emigrante elever, eller tossbråde elever, massivt, var dårligere, end de etniske danske elever, eller de etniske finnske, så kan det slet ikke forklare, den her store forskel. Vi kan se, at i 2006, for de her taler fra, der er de danske elever, med en tossbrådets baggrund, i Folkeskolen, det er 7,6%. Og i Finland er det 2,8%. Og den forskel er ikke, stor nok, til at forklare den der, meget stor forskel, der er på det, der hedder low achieveds. Det betyder, det er så også sådan, at antallet af emigrante elever, som det er så et pis af begreb, jeg har taget, at det er også den forskel, vi ser her, den er hastigt under forandring, den stiger i Finland maj, så den vil komme til at ligne vores. Den hypotese, jeg så arbejder med, det er jo, at forskelene på, at de finnske og danske resultater, skal altså ikke finnes i en eller anden, samtsætning af elevgrundlaget, men den skal mere finnes i den praksis, der er i folkeskolenes hverdag. Og der er så en række faktorer, og der vil jeg nævne nogle af dem her. En af de faktorer, jeg tror, der har en betydning, for de her gode finnske resultater, og det er jo især, som en henblik på, at de henter, ge vinsten ved at være bedre, til at rumme elever, der har vanskeligheder, af den ene og den anden op, en af de resultater, handler om evaluering, altså hverdagens evalueringskultur. Og der kan man se, at den måde, man evaluerer på i Finland, i hverdagen, den går meget tæt på eleverne. Altså det er en meget, det er en meget, jeg skal sige, detaljeret, og en meget vedvarende, og en meget omfattende, evalueringskultur i hverdagen, hvor de processer og produkter eleverne fremstiller, og de arbejdsprocesser, de er med i, de bliver, det ligger som en del af kulturen, at dem kommer der mange. Dem bliver der, de er meget beskidt om, og feedback, kan vi kalde, tilbage til eleverne fra lærerne, for de andre elever, om hvordan det går, og det gøres på en måde, som man kan bruge det til, at blive bedre, og til at forbedre sine indsatser, at forstå noget om, hvilket niveau man har, og hvad man kan gøre for, og forbedre det niveau. Så det er altså en evalueringskultur, der ligger meget op, til, at man kan bruge til bagmelingerne, til at forbedre sine indsatser. Ikke en evalueringskultur, der ligger op til, sådan at give karakterer, og udstille nogen som vinder, og nogen som taber. Det er nu heller ikke det, der så er tilfældt i Danmark, men det man kan sige i Danmark, der er der meget mere med, at det er selvevaluering. Altså, at det kan være, der kommer en, til bagmeling fra lærerne, til hele klassen, om at man kan gøre sådan, og sådan, hvis det skal gøres på en rigtig måde, eller opgæren kunne have set sådan ud, eller det kan også være, at man giver de rigtige resultater, og lægger dem ud, så kan eleverne selv se, om de har gjort det rigtig, eller måske evaluere hinanden, og sådan noget. Der er, hvad skal vi sige, en mere kompleks evalueringskultur, og en evalueringskultur, der ligger op til, at eleverne også er i stand til at evaluere sig selv, og velgøre det. Hvor i måde i Finland, kan man sige den, det er meget tættere, meget detaljeret opfølgning, på tingene nok, at især til gavn, fordi elever, der har nogle problemer, at den inder den anden art, måske også elever, der kommer fra andre samfund. Det var lige sådan, en markant forskel, der var, jeg kan også se på en række andre område, hvordan nogle markante forskel, og de forskel, der ligger frem her, er nogle forskel, som er fremkommen ved, at man går ud og studerer hverdagen. Det er ikke nogle forskel, der står i lovgivningen, eller er i tjenestetidsaftaler, eller overenskomster, eller sådan noget. Fordi der ser forholdene, i virkeligheden meget ensu i de to lande. Men ser vi på sådan noget som skolestart, der er der nogle interessante og markante forskel, det er, som også er sine for hele folkeskoles kultur, i de to lande. Her har vi skolesstart i Finland, og som man kan se på billedet, så står børnene i rækker. Noget andet, man også kan lægge mærke til, det er, at i modsætning til skolesstartet i Danmark, så er forældrene ikke med på billedet. De står nemlig her ude sammen med mig, der har taget billedet. Det er meget kendetegne for den finske folkeskole, at man har lige som i Danmark, en folkeskole, der skal finde sted i et samarbejt med forældrene, og forældrene bydes ind til møder og sidder i bestyrelser, så videre. Men i hverdagens undervisning, der ser man ikke forældrene. Så er det også i Finland, i Børnehaver, og andre institutioner, at forældrene blir ikke lukket ind i varmen i hverdagens undervisning, men de kan sagtens komme om morgenen, hvis de vil snakke med læeren, eller eftermiddagen, hvis de vil tale med skolelederen, eller hvad det nu er, men ikke i undervisningstiden. Det er altså en markant kulturforskel. Det ser vi jo noget helt anderledes i Danmark, at forældrene til stede i hverdagens undervisning, f.eks. går med ind i klassen, om morgenen, eller her første skoledag, lige fra matter hele dagen, og så videre. Intressent er det, at finske forældre er meget glade for den finske folkeskolen. Det er sådan en stor tillfredsundersøgelser. I Finland viser en meget, meget høj grad tillfredsid. Og der er også meget få elever i Finland, der går i private og fri skoler. Modsat Danmark, hvor vi har en stine andel af børn, der går i private og fri skoler. Det er de samle overgivningsmæssige muligheder i Finland, for man kan oprejde private skoler, men der er bare ikke ret mange, der gør det, fordi tilfredsiden er så stor. Så der er måske lige frem en sammenhæng mellem forældre tilfredsid, og så den her, hvad skal man sige, armslængde afstand til forældrene. Så kan man jo så sige, at det her med, at man sådan siger, vi kan godt klare børn i undervisningen, og i velkommen til at komme og diskutere det med os, men i undervisningen, vil vi gerne klare det selv. At det er sådan en gammel dag, så er det sådan en udtryk for sådan, hvad skal vi sige, en eller anden, forældt pedagogisk tankegang med skolen, som sådan et ekspertssystem, eller sådan noget. Det vil jeg sige, det der slet ikke taler om, det er ikke noget med disciplinering for disciplineringens skyld, eller sort skole, eller sådan noget. Det kunne man jo også måske tænke, når man så børne stod i rækker, fordi det er noget, de bruger meget, det er ikke bare først skole, men man bruger meget det her, med at stille børnene i rækker, både i skolegråren og også inde foran klassen og mange andre steder. Men her kan vi se noget af det, der netop gør, at det er ikke sådan noget, en gammeldags elev for fortidende, man har børnene stående i rækker, bare for, at lærerne skal vise, at de har makten. Her har vi en skole, hvor skolelederen kommer ned om morgenen, når børnene går ind i rækker, og hun siger simpelthen, god morgen til dem alle sammen, og kan alle elevernes navne, og har jo en kontakt med dem, og kan lige nå sådan på den måde, og møde hver enkelt elev om morgenen. Det her er en mindre skole, nogle af de store skoler kan skolelederen ikke nå det, men så gør klasselærerne det hende foran klassen. I dag taler vi jo meget om, at det er det, vi kalder anerkendende pædagogik eller pædagogisk relationskompetanse, altså en måde at skabe gode relationer og en nær kontakt mellem lærer og elever på. Men man bliver nødt til at have nogle ritualer for sådan noget, fordi man kan ikke hver dag nå. Alle elever, hvis ikke man netop har nogle gode systemer, hvor det er muligt, og det er det, at jeg mener, at den finske folkeskolen har nogle ritualer og en kultur, hvor man afstandser noget eleverne inden for rammerne af fællesskabet. En anden markant forskel, der er i hverdagen i dansk og finsk folkeskolen, det er, at den finske skole er rigtig dygtig til hele tiden at kommunikere de grundlæggende værdier og de grundlæggende formål, der er i folkeskolen. Det ved vi jo også fra længste teori og fra teori om dygtig og undervisning og sådan noget, at det med, at man er klar over, hvad målene er og formålene og hvad dierne er det her sted, og at det hele tiden bliver kommunikert og at børnene kan tage det til sig at se en mening med det, de gør og en pointe i det hele. Det er faktisk er meget vigtigt. I ser i den tid, vi lever i nu, der er der uddannelsesforsker, som Thomas Sige, der jo har talet meget om, hvor vanskeligt det er at bedrive skole i det moderne samfund, hvor medierne og forbrugelivet og også de nære relationer med kammerater og familie er store konkurrenter til børnene som mærksomhed. Derfor skal skolen være rigtig god til at formidle hvad er det, vi kan, hvad er det, der er vigtigt her og hvorfor skal I komme her og hvad er mening med alt det, I skal lave her. Det er den finste skole, fantastisk god til i hverdagen, helt sin at få sagt. I det helt tatt, er den meget dygtigt til at have fokus på fællesskabet. Det er jo en af de ting, skolen måske kan, fremfor medierne og også familielivet og vennerne, hvor man jo godt nok har et fællesskab i en lille gruppe, men her er det jo et mere samfundsmæssigt fællesskab, fordi man går i klasse med alle, der bor i ens område og som er født nogle lønne samtidig med en selv. Så fokus på sådan noget som god omgangstone, fælles hensyntan og gode arbejdsvaner, det er noget af det, der står meget centralt i Finsk pedagogik, at man lærer, at når man er sammen 25 elever, der tilfældigvis er her, fordi vi bor i samme område og skal være her i 9 år, hvis det skal kunne lykke, så skal vi altså fra dag 1 af sørg for at udvikle den her fælles hensyntan og vi skal have nogle gode arbejdsvaner i glasserummen for at vi kan holde ud og være her. Og vi ved også for forskninger, det er noget af det, der giver god mening i at lære børn nogle gode arbejdsvaner og fælles hensyntan. Det er noget af det, man kan tage med sig videre fra skolen og gøre, man måske bliver i stand til at tage en ungdomsuddannelse. En anden ting, der er en forskel, det er også, at de finske lærer er meget ambitiøse på elevernes vejne. Det kan, som i Danmark, i forhold til dansk praksis, lige fremlede anstrengende atlærerne bliver ved med at stille store krav til eleverne og næsten presser dem til at yde noget mere. Men vi ved også, fra anden forskning, at for de svag elever, der kan det være godt at have ambitiøse lærer, som forventer, at selvom man måske har en baggrund fra et andet land, eller selvom man er barn af en enlig forældre og den forældre ikke har noget overskudt til at hjælpe en melleksia, så forventer eleverne ligevel, at man gør sit bedste. Det er noget, der er en god effekt af over for elever, der måske ikke har så mange ressourcer derhjemme fra. Så det her med, at have ambitiøse og vedholdende lærer, der stiller store kræver til eleverne, kan faktisk, selvom det også kan opleves trælles af eleverne, godt have en god effekt. Ser vi på speciale undervisningsområdet, så er det sådan, at her har vi et andet system, fordi man har en særlig 6-årig universitets baseret uddannelse, som speciallederne har taget, og det gør dem i stand til, virkelig at yde en meget flot insats over for elever, der har problemer. Der har vi i Danmark en situation, en mere speciale undervisning, vartages, en lærer, der har fået nogle kurser, og der er en meget sådan stor mangfoldighed om, kring hvordan man takler det, men det er altid de her højduddannelse, specialister, der gør det i Finland. Materialsituationen er også meget anderledes i de to lande. I Finland lægger man stor væk på, at eleverne skal have nye materialer, forladsproducerede materialer, som har det nyeste, ofte får de lov at beholde dem, og det betyder, at lærerne har mulighed for at være baseret sig på de her materialer og tage højde for princippet og undervisningsdifferencering, for der vil tit være nogle ekstra opgaver eller særlige måder, man kan undervise elever, der har nogle vanskeligheder. Det vil være lagt ind i undervisningsmateriale, og man kan bruge IT-støtte og sådan noget, så det er en vældtig fordel. En anden forskel, der er på dansk og finsk folkeskolen, er den store fokus i Finland på børnets fysiske velbefinne, og det har både noget at gøre med gode madordninger og fokus på friskluft og motion i frikvarterende. Et område, som jeg også lige kort vil nævne, det er det med læreruddannelsen, at den finske læreruddannelse er jo en femårig universitetsbaseret uddannelse, som giver dem et omfattende program, hvor man kommer ind i dybden med både linjefag, men også i bredden med grunduddannelse i alle skolensfag, og man har en modulopbygning omkring nogle vigtige emner som klasserumfledelse og specialpädagogik og pædagogisk forskning, som man virkelig er på forkant med, det, der sker inde for fæltet, og er klædt godt på at varetage det vanskeligte job der ved at lære. Det fremmest også er en særlig stillingstruktur, hvor nogle af dem, der indgår i levedadelsen, og som er ansat på universiteterne, samtidig også har timer i folkeskolen i det, der hedder øveskolerne. Finnske lærer er meget højt respekteret, og det er en af de mest eftertrægtede uddannelser, en af de mest eftertrægtede karriereforløb, man overhoved kan tage i Finland, cirka kun en ud af 10 ansøger kommer ind, og sådan har det været i mange år. Det er ikke nok med gode karakterer, man skal også til en praktisk pædagogisk prøve og måske en psykologisk screening for at komme ind på den her meget eftertrægtede levedadelse. De finnske lærer har en rigtig god tjenstetidsaftale, som ligger op til stor flexibilitet, og det er noget, som vi måske er på vej til i Danmark, men omkring deres arbejdsvaner, kan man sige, de er på skolen fra en halv åde, og om morgenen 2.30 om eftermiddagen, der klarer man så alt det arbejde, man skal have, indenfor det er tidsrum, og det vil sige, man er ikke belastet af forældre, der ringer hjem, når man er fri hjem til privaten, men forældrene kan omvente sig og ringe hen på skolen, mens man er der, det er en undervisning begynder, også når den er færdig, og man kan holde møder med sine kolleger i sådan mere ad hokstruktur, hvor det i Danmark er meget formaliseret og lidt biokratisk tungt med mødevirksomheden i folkeskolen. De er også meget glad for deres arbejde, og det hænger jo fint sammen med den høje status, jobbet har. Så har man i Finland også læreassistenter, det er noget, vi begynder at få i Danmark også, og det er jo et moderne liddelsesredskab, som giver rigtig god mening, for eksempel i forhold til jo mere AV og IT, og mobiltechnologi, man får ind i undervisningen, at man ikke bruger lære, til at rende og vil lige holde det, men at det har man assistenter, også assistenter, der kan hjælpe med afviklingen af det udstyre i selve undervisningen. Også for eksempel at være med til at lave frikvarteresvakter og se på særlige problemer med nogle børn i undervisningen og hjælpe børn med, der har nogle vanskeligheder. Og det sidste område bliver det med skolens ledelse, at man kan sige de finske skoleder, langt mere end de danske, er fritaget fra tunge administrative opgaver og en masse forvaltning og indberedninger, bl.a. Alernes tjenestetider, deres løn. Det klarer kommunerne i Finland, derfor kan de finske skoleder i langt højere grad gå ind i pedagogikken, og gå ind og give lærerne support og rådgivning og vejledning i hverdagens problemer. Så man kan sige noget, at det som den finske folkeskolen meget centrerer sig omkring, er klasserumfledelse og de taktiske ekspertise, som noget af det, de finske lærer er gode til og er blevet uddannet til at varetage. Yes! Og lige til sidst et par publikationer. Jeg har skrevet en lille leslæsbog, der hedder Finsk Pedagogik Finsk Folkeskolen, og så er der en mere tung sag, som er en forskningsformidlingssater, der hedder verdens bedste folkeskolen, som udkommer senere i år. Og så er der også en film, som kan ses på internetet, der hedder den finske folkeskolen, som jeg vil med til at lave, og den kan man få adgang til, via det, der hedder filmcompany.dk.