 שאלה לוחתה חלק שני This Librevox Recording is in the public domain Read by Omri Lernero Giuselem שאלה לוחתה חלק שני מאמר מתוך אסופת מסות ומאמרים מעט אלי עזר בן יהודה הן אומנם לא בראשונה היא לאמינו להיות בגולה גם המזמו הזה כי עבדה כל תקווה לנו לא בראשונה היא לאמינו לשומעו מיות ישראל בוול גם אז קראו רבים אשר ארץ גלותם מצחן ביניהם למור, יבשו עצמותנו, עבדה תקוותנו נגזרנו לנו יחזק אל המציין יודע לפ אך נביאי אל כי שהיהו השני ויחזק אל, ברוחם העדיר וועוז אהבתם לעמם ולארצם קראו וכל חוצב להבות אש עוד תכיין ההעצמות האלה עוד ישוב ישראל ויפרח ככה בצלת מנחמו את עמם ויחזקו את תקוותם ויראו לנו את התידותם ויולידו בקרבם תשוקה עזה לשוב ולהחז בארצם ובדבריהם הבוערים העירו ולב קורש מלך פרס לתצב מי אשר אדוני אלוהב אימו ויעל ואנשי רוח כחגי זכריה מלאכי זרובבל צדוק הכהן עזרה ונחמיה התעוררו גם הימא לכל דבריהם לפעול ולעשות לטובת המם העת לכם אתה לשבת בבתיכם ספונים והבית הזה חרב קראו לעמם ודבריהם לא שבורי כם לא על צחי אכסלה זרעו זריהם כי ההוות הארץ טבער בלב אמנו אך הפיכו בה והייתה לשלהבת יע אך גם לנו אתה הנביאים סופרים המגידים לעמנו פשאו המתיימרים גם הימא בהוות אמם ומה ינה בו ועל מה יסעו מסעם מה אתה עשה ספרותינו ובאמת השתעשה צורות רבות לבשה ופשתה ספרותינו התקופית מאז נולדה ועד היום בתשנה את העמה ותחליף את מראה עשרת מונים את הייתה לה להספרות אשר אך במרומי הפרנס ישבה אחר חמדו להם האלוהים ותעד מחלצות המליצה והשיר ויזלו בסמה הלאף כל קורה אך עד מהירה רעתה כי כולנו בני תמותה היושבים לרגלי ההר לא נזיד לעלות לראשו ומעט מעט נרחק מהלב בתשפיל ספותינו ותרד מן ההר ותת במתי הקסם השר בידה ותהפוך נמחלצותיה הפעם אחת ותראה לעיני קורהה והנה אותה סלמת החוכמה והמדע אך גם בגדי האלה לא מצוכן בעיני הקוראים ותסירם גם אותה מעלה ותיקח חרב בידה ותצא ותערוך מלחמה את הקבלה והחסידות את מנהגים כלי הערך את המלבושים והפאות הערוקים יותר מדי בכולי וכולי כל אלה חלפו עברו למה בספותינו מבלי השאיר אחריהם ראשם גדול בחיי אמינו לשב, תתהלה לספרות כי היא שינתה את פני היהדות כי וחוכה ובזרוע עוזר עלתה היהדות מעלות מספר במעלות ההשכלה כי והרצות המערב כן גם בארץ רוסיה לא פעלה הספרות מאומה בחיי העם ומדוע במנופלת ספרותינו מספרות כל עם ועם העושות נפלאות לדעבון נפשינו עלינו להודות כי קוצר העיניים אשר לספרותינו הוא עשה כל אלה מעז ועדתה הלכות תמיד החיים לפני הספרות וירבירוها ואך ברכו כחיים ממן ערב רק אז התמצא הספרות גם היא לרדוף אחריהם ולהשיגם זאת הייתה תכונת ספרותינו מאז וזאת תכונתה גם במשך הזמן האחרון קצרת העיניים היא ועינה רואה את הנולד אך מתי מספר מסופרינו התעלו מעל הווה בהפכיחו איניהם לראות את העתיד ולהתבונן מה יקרה את עמנו ואחרית הימים ויבהלו בירותם מה נורא מצב עמנו עתה ומה נוראה הסכנה המרחפת על פניו ויצאו לי לחם את הדעות הנשחתות אשר בשם ההסקלת התגולנה ואשר כקוץ מחאיב וחיסלון ממיר עינה לעמנו אך דבריהם לא מצאו למוק כמעט כל הד בספרותנו אשר תוסיף לאחוז דרכה אם הפרזתי מעט על עמידה בדבריי אלה אז הבקש סליחה מסופרנו ומספרותנו אך חשוב כי בכלל הצדק איתי הן רבות ידברו בדבר שאלת היהודים בספרותנו עתה אלה יומרו כי בהחז העברים ברוסיה ובאובדם את הדמטה אז מאושר את יהיה היהדות כולה ואלה יחבו דעה כי אך בהיווסד בתי ספר לרבנים כל זאת ברוסיה אז יכלו חול נגע ופגע מעמנו ואלה יקראו בכל הפילו את הכיר המבדיל בנחם ובן החכם הרוסים ואז תעלר רפואש למה למקתכם מה הרבו הרופאים מה הרבו הרפואות ומה מעט התועלת אשר תצא מכל אלה מה נוראה המקה הטריה אשר תישאר בגביית לעומנו בהרפוא בכמו אלה ההומנם לא תראו כי גם מבלי עזרת הספרות כבר נפל הכיר ומאומה לא תבדילו עוד בין צעירי אמנו ואחיהם הרוסים ההומנם בהפוך עשרת אלפים מבני אמנו להיכרים רוסים והם ההוצאת צעיהם אחריה לא ישוב עוד לדרכי לעומנו האם בזאת יושח על העום כולו ההומנם לא תראו כי תחת חפציכם להייתי את היהדות תדקו את נפשה תחת הייתי וגיה תפזרו מלח על פצעיה תחת חזק אחדותה תקווה לרסיסים מדוע לא נתרומם ולא נשלח מבטנו אל העתיד מדוע הנינו חווקים ידינו בצלחת לבלתי לעשות דבר אשר יהה כמקור נאמן לתשועת העם כולו לשב יהיה חולם עלינו כל עוד לא ניתן מרכז ללאומות מרכז השיים שוח והיא קרב אליו כל אישי הגביה הזאת לשב כל עמל סופרינו להחיות את השפה עם כל העם כולו ייבטר בהרצות פזרות בין העמים המדברים שפות שונות לשב יהיה כולם עלינו כי הוא לא יצלח להחחידנו מתחת השמיים לשב הן אומנם עד עתן אותר אמינו בחוזקו ותוקפו כל גלי ומשברי המקרים שעברו עליו הצרות הרבות אשר מצאו הוא האיש, המים והחרב אשר שתפו הוא הם לא הצרוחוח לחלוטינו מהלפני האדמה אכמה נתן לנו ללאומנו כוח ענק זה הלא, אך, דתו השונה מדתי כל העמים וסינת העמים לא ולולי שתי אלה שהיו ללאומנו כבר חדל ישראל מהיות גוי כאשר תמועמים רבים אשר שמם נשאר רק בספרי הקורות ואתה כזאת כן, גם האחרת לא תעצור נעוד כוח לסוכח על לאומננו אשר נשארה כאיר פרוצה אין חומה ואם רק נחפוץ כי שם ישראל לא ימחה מהלפני האדמה כי אז עלינו לעשות דבר אשר יהיה כמרכז לכל אמינו כולו קלב בגביה אשר ממנו מזרום אדם באורכי גביית הלאום וייתן חיים לו והדבר הזה הוא יישוב ארץ ישראל לא חדשו הרעיון הזה ולא לגלות חדשות ונצורות באתי במאמרי הפעם כבר ראו חכמי התלמוד כי אך בזאת תשואת ישראל כי רק בהיחז העם מעט מעט מהארץ אשר גורש ממנה רק באסותו זאת תרפה מקטו בימים יבואו והייגזרו אומר הדר בחוץ לארץ דומה כמו שאין לו אלה ישראלים בחוץ לארץ עובדי עבודה זרה בית תבורה ועוד מאמרים רבים כאלה המפוזרים לכל התלמוד והיקבו כי במאמריהם אלה ישיבו לב בנימל הם יולדתם כי ידעו חכמינו רוח העם אשר אליו ידברו ויבינו כי רק במושחמת הרעיון הזה בצבע הדת ורוחה יפיחו בקרבו רק אז ימצא לו הרעיון מהלכים בין בני אמנו ובאמת היה לאל יד המאמרים האלה להשיב את אמנו לאט לאט לארצו לולי חזקה יד הקורות הנוראות שרבו על הארץ העזובה הזאת במשך אלפי שני גלותינו לולי הפכה את הארץ אשר ארץ זבת חלב ודבש הייתה לפנים לארץ משקלת בעיני יושבי אירופה לולי שטא גם ההגדה ברוב הוולה נוספות לספר כי גם אוף השמיים לא יעיז להופף בסביבות הירדן מערץ האוויר אשר שם אך כל החלומות וההעבלים האלה אףו, הלכו למו לאור המדע שרפיצו כל התרים החדשים את הארץ הקדושה בהרותם לדעת כי, כאז, כן גם אתה אחרי אשר הייתה שוממה כי אלפיים שנה ארץ ברוכה הארץ הזאת ארץ אשר לא במסכנות נוחל בלכם ארץ פוריה אשר חוננה את הטבע בכל עוד והדר מרחיבי עין ומרחיבי לב ארץ אשר, אך ידיים המילות תכסר מבא מלולא זאת כי אז הייתה המאושרה בהרצות עיין בספרי הנושאים הצרפתים כגירן, לימן, סולסי וכולי והנושאים האנגלים ואשכנזים החדשים כו יעידו ויגידו כל הנושאים פי אחד ועתה בה האת גם לנו העברים לעשות ולפעול למען הדבר הגדול הזה החלו הוא אשר אמרתי בכל את הלכו החיים לפני הספרות ויהעבירוها וגם ביחוס של השאלה הזאת קיינים דבריי ולא חתתי נגד הספרות כבר עמדו חברות החדות אשר מטרתם היא יישוב ארץ ישראל גם חברתנו המאוללה חברת קיח גם היא יסדה בשביבות העיר יפו ביצפר לעבודת האדמה ומושבא בשם מקווה ישראל גם אדוננו מושם אוטיפיורי של כל בני אמנו יעריצו ויקדישו את שמו גם אדוננו מושה רבות תעשה בדבר הזה ועוד ידו נתויה לעשות מבלי סום לב לעת זקנתו אך כל אלה לא עשו תושיה ותולדות מפעליהם ומעשהם יחד אך קלות הערך הנה אשר אין לאל ידיהן לרפא את מקת המינו ולהעלות ארוכה לא ומדוע האם לא באמונה עשו גדולנו אלא את מעשהם האם חמלו על קספם וחוכם הדרושים לדבר הזה אך לא לא בהם האשם ימקצרו ידי אנשים אחדים להוציא לפה דבר גדול כזה הנוגע להם כולו אם זה האחרון יבטר במינוחתו ולא ייתן גם הוא יד לפועל האנשים אשר התנדבו לעשות למענו קצרו ידי אנשים אחדים לעשות כדבר הזה לאו גם יגדל אושרם עד מאוד ולכן ממליצים לחוצים להם ממליצים ביניהם ובין העם ממליצים אשר יסבירו להם את חפץ הפועלים אשר יעירו את רוחו לבוא לעזרת הדבר ההוא וזאת הלאה תעודת הספרות והסופרים ומדוע איפה תחשי ספרותנו ומדוע יסימו ספרנו יד לפה מדוע התחפוץ הספרות לגיהות מזור איבר אחד מכל הגביעה כולה בעת אשר עלינו לרפואות טעה בליבה הן רבים מבני אמנו ברוסיה יחפצו עתה להגדיש חייהם לעבודת האדמה רבים חיכו כי תקנה חברת כיח קרקעות ברוסיה ותחלק להם לעובדם ולשומרם והומנם אך עדמת ערץ רוסיה תמטק לכל העם ההומנם טובה הערץ שם מהדמת ערץ ישראל השרטוחה להעניק את עובדי המפיריה בשף הרב ומדוע אם כן לא תעיר הספרות את ליבות בני אמנו כולם לחזק בחספם ובכוחם את החברות השלכבר תמצנה או לייסד חברות חדשות להמטרה הזאת נייסד חברה כזאת שתהיה כסניף להחברה הגדולה חברת כיח שהמטרתה תהיה לקנות קרקאות בארץ ישראל וכל הדברים הנחוצים לחיי עבודת האדמה לחלק את הקרקאות האלה לבני אמנו היושבים כבר שמה או לאלה מחוץ לארץ אשר יחפצו ללכת שמה לתת להם הכסף הנחוץ אם אין ידע מסגת לעשות דרכם בחספם לבד ועל הספרות לישה וליתן בהשאלה הזאת איך ומה נעשה להפיץ הדעה הזאת בכל העם לתת חשבו נאמן בכל שבוע ושבוע או בכל חודש וחודש להראות לפני העם מעשת החברה במשך הזמן הזה וחולי וחולי אם עשו נעשה הדבר ויכולנו עמוד ותשואת ישראל מהירה תצמח ארץ ישראל תהיה המרכז להם כולו וגם אלה אשר יהיו בכל ידעו כי אמם בארצו ישב כי שפה ושפרות לא שמה גם השפרות תעשה חייל סופרים רבים ייוולדו להשפרות, יען שמה תהיה ביד השפרות להעניק את עובדיה ולהיות לעומנות בידם כשפרות כל עם ועם אז אך תחדש שפרותינו נעוריה יען ספריה לא אך מהאהבה יעבדוע קיעים על מנת לקבל פרס ולא יהיו נאלצים לכתוב בשעה שעינה לא יום ולא לילה כאשר יעשו אתה כי ניתן עליהם לעבוד למען מצום יחייתם יען סופרים ואתה לא יראו ברכה באמה לידיהם וחוכמת ישראל גם היא תסגה ותעשה פרי ותפרח כאזרח רענן בארצה והייתה לברכה וכל העם בזאת תשואת כל העם ואושר לעומותנו סוף החלק השני של המאמר שאלה לא התה מעט אלי עזר בין יהודה עברים אנחנו This LibriVox Recording is in the public domain Read by Omri Lernau Jerusalem עברים אנחנו מתוך אסופת מסות ומהמרים מעט אלי עזר בין יהודה עוני אמבני ישראל במצרים היה גדול מאוד נוגשה ויחבידו עליו עולם ויעבידו הוא בפרח שרי מיסים שמו עליו לענותו בסבלותיהם וישקיעו הוא בחמישים שערי תום אותיהם וישקיחו הוא את חירותו וישקיחו הוא כבני חורים ולא עבדים באו מצרים שכח העם הזה כל אלה ויית שכמו לסבול אך דברים שלושה לא שכח העם גם במי חייב המרים האלה את שפתו דיבר שמותיו לא שינה הוא לבושים כי לבושי עבותיו לבש נחלט עבותיו זאת הייתה שמורה איתו ולכן לא חדל מהיות אמב בני ישראל אף כי תומעת מצרים דווקא בו ותתמאהו ועל כן מהרא ישועתו לבוא ויצא מעבדות לחירות כי שמה אלוהים את נעקת בני ישראל מתנינו גסר וידע את מחובב הרבים והעצומים ויחוש אלוהים להצילם ולגעולם וירא אל משה בליבת אש בעיקרה אליו מתוך חסנה למור לך ואשלכך אל פראו מהוצאת העתמי בני ישראל ממצרים לוא הזכיל משה כמונו היום כי אז ענה לאלוהים הדובר אליו כדברים האלה הקצור קצרה ידחה איהיה מהושיע את המחה במצרים ארץ מולדתם התעת לב פראו לתוב והכל עולו מעל המחה ונתן לו זכויות שוות את יתר חב המצרים והנוכי יקרא בהוזניהם כל גדול לבנות להם בתי ספר ללמוד את ספת הרצם להסיר מעלם את בגדיהם אשר יבדילו בינם ובין אחיהם המצרים והיה כל המחה איהיה מזכילים אהה בימיםיהם לא זרחה שמש ההשכלה על אופק השמיים וכל מזכיל תהרם יהיה בארץ גם הדון הנביאים לא היה מזכיל ולכן אחרת ענה אל שולחו והן לא יעמינו לי קרה איש האלוהים בלב נשבר והן לא יעמינו לי ולא ישמעו לכולי אל העם הזה אל אמבני ישראל שלוחים גם אנחנו מי שולחינו אהבת הלאום לחו ויש לך חכם אל המכם תלחש באוזננו בליבת אישה דברו עליבו הוצאו ריצה דברו השכם ודבר והושתם את המכם וחייתם את העצמות היוושות ונפחתם בהם רוע חיים וחיו רגע נתעוזן לדברים אני אימים האלה רגע נחלום חלום נעים כי על הדמה פוריה ולא על צחי אכסלה נזרז רעינו כי דברים הוא יעסופרי כי לא לריק נכתוב כי ישמעו לי דברים ולב והנה כל דברים באוזננו דוקרים כמדקרות חרב ומרחים ליבנו ומרפים ידינו על תשאו בדבר שקר תשמע נרוזננו כי הן לא יעמינו לכם ולא ישמעו לכלכם מדוע מה חתנו להאמינו כי לא יעמין לנו מדוע יעמינו העמים האחרים לסופרי הם מדוע ישמעו לכולם מדוע עוז לספרותיהם וספרותנו אין עונים יען כי רק לוחמים להשכלה היינו עד כה ולא לוחמים להלאומות יען רק כל אחד שמע העמי פינו השכלה השכלה השכלה חפצנו ויעבור עלינו מה בהחזריות חיימה נלחמנו להשכלה לא חמלנו על כל לא סמנו לב לימי אומ השכלה קרנו בכל גרון פנו דרך סולו המסילה הרימו חול מכשול כי הנה ההשכלה באה פיקחוי נכם עברים עברים ראו מה נהדרה מה יופיה ומה רב טובה כה יהיו דברינו כל היום בזאת מלנו כל מכתבי איתנו כזאת קראנו וכל פינה על כל דבר על כל השאלות השר שעלונו אחת ענינו ההשכלה נשכילה אמרנו ונעשיר נשכילה ויוהבונו כל העמים נשכילה ורבת אחי רותינו ורבו זכויותינו וערכו ימי שבטינו גלותינו בארצות מולדתנו נשכילה והיינו מאושרים בטיבל רק זאת שמע העמי פינו וחיווני עם לאיזה היינו בעינב כי את ההשכלה הזאת לא הבין כי לא הוא הולידה לא צרחב חבלו זמורת זר ראה העם ולא פרים התאיו את הרגש אשר ירגישו עמי מערב אירופה אל ההשכלה הזאת רגש הורים אל פרי בתנם יען הם הולידו הרגש הזה לא היה בלב העברים זערה הייתה להם ההשכלה וחזרה חשבו וחזרים היו ואיניהם גם הלוחמים לה והבאים בבריטה ואתה יש לנו צדקה להתעונה ראשר לא יאמין העם לנו כי ינקום ממנו על אחת שבע ולא יעשים לב לדברנו לא יאמינו בני אמינו לספריו ולכן לא יחזקו בידם ועל כן עזובה ספרותנו איש לא יעשפה הביתה איש לא פלל לדעת על מה נכתוב על מה ניסה דברינו מה יעצנו מה נהולל ומה נחלל איש בלתי הסופרים הם יכתבו והם יקראו וישובו ויכתבו וישובו ויקראו העם מרחוק יעמוד כי יירה מגשת לספרות הזאת כי לא יאמין לנו ולדברנו כי אומנם השמת אורכי מכתבי איתנו כי ספרותנו ירוד תרד ועלו לא תעלה כי לא חאורכי כתבי היתים להעמיס אורכי מכתבי איתנו כי הסוף יהספו אל מכתביהם מכל הבא בידם בלי בחינה ובלי ביקורת ומלאו מכתבי איתנו חבל אוראות רוח השריולידו הנארים הסופרים ומלאו דברים זרים ומלאו ספל אועזת גם ובלי הגיון ובלי כל רוח ספת עברית ובלי כל זכר לדקדוקה עד כי יהיו דבריהם לזרה להקוראים היודים ספתנו ובלי חמדה ישוב ולקרוא שינית מכתב איתי כזה חת יחתו אורכי מכתבי איתנו בזה להספה ולאמם וגם לחיסם כי צדק העדון הפילאי בדמרו כזאת בהמגיד אך גם הרעה הזאת מהרעה הראשונה יצאה כי לא יאמין אמינו לסופריו כי לא יתמוך בידיהם ולכן מעט מאוד מספר סופרינו הטובים ויונקי שדיים יורו דעת יבינו שמוע לא יאמין אהב לסופרה ולכן ולכן לא יתמוך בידיהם ולכן לא יסים לב לדבריהם ועל כן כל דברינו ככל קורה במדבר גם הרעה לא יראו גם הטוב לא יהיה טבעו בדם לבבי ובמיץ אורכי כתבתי את כל הדברים האלה בלב נשבר וברוח נכערה גיליתי לכם איך היה סופרים את מחשבתי על דבר מלכתנו אשר תשלחינו אהבת הלאום החסקנה תיתן אומץ לב בעת רעה כעת הזאת לאמינו רעה שרק כמו הלא הייתה מיום היינו לגוי רענו רעה נגד פני לעומותנו הקיליון ילתוש אי נבלה ההרס איכה לעשות מעשיו על עברי פיפחת נצבנו רעה תהי מפלט אמנו אם לא נזהירנו אם לא נקרא בכוח עמדו עמודו נקרא בליחסך בתכולנו תשמע גם בעוזני העם נראים הרעם נברוק ברקים ושמע העם את הכולות וראה את הלפידים ושאל לנפשו על מה יעשו לדברנו וראה מה חפצנו והבין כי עברים אנחנו כי את לעומותנו נוהב בכל נפשנו ומרדנו כי להושיעה ולהצילה חפצנו עברים אנחנו ולהלאומות נילחם בכל כוחנו פריז זיין עייר התרם סוף המאמר עברים אנחנו מעט אליאזר בין יהודה ועוד מוסר לא לקחנו חלק ראשון ועוד מוסר לא לקחנו חלק ראשון מאמר מתוך אסופת מסות ומאמרים מעט אליאזר בין יהודה וירפעו את שבר בתעמי על נקלה לעמור שלום ועוד ועוד עמור שלום שלום ועין שלום ירמיהו מחלט סטר דווקא ביהודים הערורים ולרב אותה דרושים להם דמי בננו ובנותנו בדברים האלה האשימונו במשך ימי הביניים בכל אירופה כולה ולא יקר ולשמוע הדברים האלה ניסעים על שפת סופרים רבים גם היום רבות סבלנו באישו ומים שפתנו בגלל העלילה הנטעבה והנוראה הזאת אך דם העברי משר שפחו סוננו כמו רצו לרפנו בדמינו אנו עכשיו איבל כל המלם ממך חלטנו לא נרפנו למקטנו לא עלתה ארוכה כן אוהנו אסדקתם מחלנו רעה דווקא בנו מחלה אשר לא נוכל אירופה ממנה מחלה משקלת המחלה מנפש ועד הבסר אך לא דמייכם סוננו נשפוך לא עוצה אצאייכם נחריע לטווח למען שבור צמעוננו לדם אדם כחייתי טרף הן אמנם יהודים אנחנו אך ידינו בכל זאת לא נגעלות בדמי אדם לא זהוי ערבות אנחנו לא נערוב בכל פינה לבניכם ובנותיכם אה לא דמייכם סוננו ישפחו כי אם דמינו אנו דמי הלאום כולו הן היגרו ארצה כמיים זה אלפי שונים ועוד כבדה מחלטנו עוד נחלה מקטנו עוד מוקים ומעונים אנחנו מתיגרת ידע עוד תחזיק ותרדבנו באחזריות נוראה ואנחנו אה נעצום את עינינו ונתברך בלבננו למור שלום לנו וסופרינו גם הן ירפו את שברנו על נקלה למור עשו כזאת וחזות וחייתם וכל חולי ונגע ירחקו מכם חולים אנחנו ואחרי מתאי עוד לא נובל לפקוח איננו לראות את חוליינו כינוראהו אחרי מתאי עוד לא נתבונן על מקט נפטולי המפלגות שלו ביתן כי המקה הזאת תוכלנו בכל פי מאז היינו ועד היום וחיידה נתויה לעשות איתנו קלה אחרי מתאי עוד לא נתבונן אשר ישרו כל אמי אירופה בדרך ההשכלה אמה אשר בלדיהן אין צעד קדימה אין השכלה אין תיקון עמידות הנפטולים אשר הפכו את העמים הפרעים ויעלום במעלות הדעת עד שמייה הנפטולים האלה איבדו אותנו ויחללו את שבריינו הנוראה גרשונו מהרצינו ויפזרונו את השמיים ומדוע מה עשי בת המחזה הזה יען נפטולי המפלגות היו בנו בכל פעם שלא בעיתם כן בכל עת מלחמה מחוץ בכל עת השאויבי העברים כולם חותרים יחד עליהם לחלותם ולאבדם לעת כזאת נראה תמיד כי מפלגות שונות בחק הלאום תילחמנה ותפתלנו אישה את רעותה קוראות את הלאום לקרעים מרפות את ידה ונותנות במורך בליבו עד אשר יקשל כוחו עמוד לא יוכל בפני אוהבו ויפה לפניו בלוחוח והיה מרמס לרגליו לאו נפטלו המפלגות באמינו רק בעת אשר שלום היה להם מחוץ ובעת מלחמה בעת אשר האויב פער פיב לבלוע את כל העם כולו לאו התחברו ויתחדו כל המפלגות יחד לעת כזאת לצאת בלב אחד וברגש אחד באוזו וגבורה נגד צר ואויב לאו כזאת הייתה בנו כי אז מי יודע מי יודע אם גדל קוש שברינו אתה אם הוגלנו מהרצינו אם לא היינו גם אתה עם בארצו אולי נכנאים תחת ידי התוגרמים החלות טוב טוב להיות בארץ אחת ואם גם תחת שבת מושל זר מהיות מפוזרים ומפורדים לכל רוחות השמיים בארצות שונות בלי ארץ מולדת בלי שפה לאומית בלי רגש לאומי אך הה לשברנו לא כזאת עשו מפלגותינו מאז ומעולם ראו נראה כי נפתולי המפלגות וחלוקת הלבבות גדלו וגבו עוד יותר בימי מלחמה בימי צרה ומצוקה מחוץ וזאת היא שהייתה באוכרינו זאת היא השריפליה היידינו עד מאוד מי מאיתנו העברים לא יודע כל זאת לב מי לא נקרא לקראים מידי קורו דברי הימים ההם חייל מלח בבל חונה על ירושלים ויביאו אותה במצוא כל העמים מסביב בסין עתם כמו את השרסנו את העברים נוספו גם הימא על מלח בבל ויעלו להילחם ביהודים סנועי נפשם המוות רחף על פני היהדות אויב נורא גזר עומר אין מי מאיתנו לא נגרה ונורא גזר עומר להשמיד את עם עברתו זה לבל יזכר שמועוד הרג והעבדון החין והתעזר חייל למלחמה הזאת ביודאו גבורת העברים בהילחמם ביד ארצם ודתם ומה עשו יושבי ירושלים בפני האויב ההשלם עוף עין אך חלילה מחוץ שכלה חרב האויב ובבית עשו פרעות המפלגות בהיפתלן יחד ויירפו ידי אנשי המלחמה ויפתחו שערי האיר להאויב ויבו שעריה בכל טועת ניצחון ויכין מתבח נורא להעם יושב בקרבה וירצך והיבטר רק מדלת העם תחת ידי גדליה ובין אכיקם בין שפן השהפקידו נבוכת נצר מלח בבל לפקיד על העם הנשאר מה גדל שבר העם מה נפלעתם הפלטו הפעם אך הלקח מוסר ההייתי ודרכו ההתבונן לדעת כי העם לא נרפה ממך לתור והימען גם להתבונן כי חולה הנהו מתי מספר שב ומי בבל להרצם והתנדבו בכל נפשם ומאודם להקים את הלאומות ולהפייח ברוח חיים חדשים שב היה אמל צורר העם הרבים שקר היו כל מזימות שאהפו מתי מספר האלה מעט מעט רוח וייתן נטעי נאמנים בחרם הלאומות נכנעים תחת ידי מלחי מדי ופרס תחת ידי הלקסנדר מוקדון תחת ידי מלחי מצרים וסוריה היוליגו היהודים מעט מעט ויחלו להתנהר ערבות בכל הדבר הזה נתרש להם מכל הון למען התחזק ולעשוף עוצמה להמלחמה הנוראה אשר הכינו להם אחרוד הפעם אויה להב נפתולי המפלגות הלבם ואש מלחמת פנים נשקה בהם צדוקים פרושים או הווה היוונים ארכו מלחמה אילה באילה השירות לא נרפה משבריו לרסיסים העת הנוראה המלחמה לחיים או למעוות לא איך הרא לבוא אנטיוחוס הגדול מת ואנטיוחוס הפיפנס ישב על קיסאו אז התקדרוש מהיהדות ותחשך עליהם השמש בהחזריות נוראה רדה העריץ הזה בהעברים ההריה של גברי הדואל מלח מצרים בא יבושלים ויחריע לטווח חמשת ריבו איש וחמספר הזה לקח בשביל למוחרם לעבדים ולשפחות קשל כוח סבל היהודים ולא יכלו עוד נסו והייתוררו מתי מספר אשר ליבם היה שלם את אמם ויחגירו שערית עוזם ויקום תחת דגל תחשמונאים להגן בעד לעמותם ואמונתם מחזי נורא יעבור לפנינו פליטת אנשים חלוצים רק באבטם לעמם וכינתם לדתם יעשו מלחמה את חי לעצום ורב מה תהיין התוצאות המלחמה הזאת במהיטה מה מחזה ליבנו סחר חר כוח דמיוננו יבער והנה האח גבוה היהודים הידעד נקרא גם אנחנו יחד את הגיבורים האלה כל הללויה יתפרץ מקרב ליבנו ססון אין קץ ימלא את כל חדרי נפשנו אור חדש יחל להעיר להעם שחר חדש יעלה על אופק היהדות שחר חדש השר מעט מעט ילך הלוך עד נכון היום עוד הפעם מראה העם את גבורת ידו לההבתו לערצו ולאמונתו עוד הפעם נסע את ראשו והינתק את העבותות השר עשרו בהן ידיו והיפרוק עול זרים מעל צברו דמית ריוסה שני מלך סוריה קיימת חופש ארץ ישראל אנטיוח רוס השביעי גם הוא חנן הורכנוס גבולות הארץ רחקו השומרונים אלה צוררי היהודים מאז הוכנעו תחת ידי העברים העדומים גם הם שטו את הקוס הזה והיו ליהודים למעס ברית השלום את הרומים אשר קורת על ידי שמעון המקבי חודש אתה לושלום שר בריאות כי אז גברה ממלכת העברים הלוך וגבור יען כל השר קודם הרעל הדעת כי לא בדבר שפתיים יגברו על האויב כי אם עיצה או גבורה וידיים למודות לקרב דרושות למלחמה אך אהה מלחמת המפלגות לא חדלה כי אם עוד פשטה ואברה בכל הארץ מפלגה מפלגה ברוב תחבולותיה היא קטה גלים ותשים את הממלכה כמרכחה הגלים נשאו וגדלו עד כי צללה העונייה לתהום תחתית הצדוקים והפורשים לא חדלו מהיפתל אישת ראהו מפלגת הפורשים הייתה מפלגת הלאום מפלגת העם וכמעט שפחו ממשלתם על כל הארץ אך לפידינו הנורא נחלקה מפלגת הפורשים גם היא לשני לשני בטים בית שמי ובית הלל עמדו בקרב המפלגה הזאת ותרבן הפרעות ותיגדל המעומה ותירב המבוכה כי לא ידע העם ענה יפנה ואחרי מי ילך סוף החלק הראשון של המאמר ועוד מוסר לא לקחנו חלק שני חלק שני חלק שני של המאמר ועוד מוסר לא לקחנו מתוך מסות ומאמרים מעט אליאזר בן יהודה שמי והלל האנשים שקורעו להיות לרשים לבני הבתים האלה ותלו להתער חלק שונים איש מראה הוא עד מאוד בתכונת רוחייהם, בנטיותיהם, במסגם וגם בקורות חייהם. הראשון נולד בארץ ישראל. בעיניים, קלות ונפש או חרת ראה האיש הזה את כל הראות השר מצאו את עמו וערצו מעט לקחו להם האדומים בית הודוס, ממשלה בחוזק. אין בעין ראה את השרסו או הווי היוונים להלאום, ותוצאת שלהבת הקינאה לעמו בלבבו, ותבער כשלהבת יע. האהבה לעמו, הקינאה לאמונתו, רק אותן נראה בכל מפעליו, רק הנה תשקפנו לנו מבינות לכל דבריו. ואם לפעמים הפריז יתר על עמידה ויהעבור גבול, הלולנו לשיט לב למצב היהדות אז, וגם לטבע האדם, אשר אם רק ימצא לו רעיון נסגב, כן בלבבו, אז תכן המעט אינב מראות. רק את רעיוןו יראה, רק רגש אחד ימלא חול חדרי נפשו, רק על פיו ידבר, רק על פיו יפעל. ואם אולי לא טובה היא קינאה כזאת לאת אחרת, אך בעת השר הסכנה מרחפת על פני הלאום כולו, בעת השר דרוש מהאם להגביר כל חילו, לחגור שערית הוא זו, בעת כזאת רק כאן שירוח כאלה, רק איש השר קינעתו לי לעומות תוכליהו, רק איש כזה יוכל לעצור בהם, ולהטותו לכל השר יחפוץ. ואם רק לנו לא ייתנו אחרים מכשול על דרגו, רק איש כזה יוכל להושיע את העם, בהעל אותו בלבם אש האהבה להרצו, ובהעצילו מרוחו עליו. לא כן היה הלל, השר נולד בבבל. האיש הנפלא הזה, במידותיו הנעלות, ובטחונת רוחו הנפלאה, בההבתו את השלום מכל הון, וההבתו לכל אדם, בהשר הוא אדם. האיש הגדול הזה, קצרו ידיו מהושיע את עמו בגודלו זה בעת כזאת. לא אהבת כל אדם הייתה דרושה להם אז, כי אם אהבת ארץ מולדת, ואהבת הלאום. לא הנבא ושפלו טרוח, לא לחשוב, וכשאני לעצמי מעני. לא אלה היו נחוצות להם לתשועתו, כי אם גוב הלב ואומץ רוח, להיות נכון, בטוח, כי חוכו ועוצם ידו, יעשה לו חייל. אלה הם האנשים, השר עמדו בראשם של שני הבתים האלה. ומפלגת העם, גם היא, אשר אלה הנסה העמת אינב, אשר דבריה היו לו דברי האורים והתומים. המפלגה הזאת, נפלגה גם היא לשניים. ומאז והלה, עד אשר קוותה גחלת הלאום האחרונה, לא קרבו שני הבתים האלה, לא התאחדו יחד, גם בעצרה. מפלגה מפלגה הלחלה בדרגה. האחת קינאה להלאום, ותגזור אומר לי פול כולם יחד על סדי קטל, מאסות שלום את האויב, אשר רק להחיד שם העברים בלבבו. והוא ראותה, אסתה תחבולות, להטות לב העם, לעשות שלום, ולהיכנה לפני אויבם בנפש. חלק לב העם עוד הפעם, ובבוא עליו צר ואויב, גם אז לא נרפם עם משובתו זאת, ויעזור להאויב, וייקלו את המלחמה איתו, וירבו חללי חרב מלחמת פנים מחללי החרב הרומים. ותרבן הפראות, ותיגדל המעומה והמבוכה, ותוסר העתרת מעל בת יהודה, ותישך ותשפול עד לאפר. מבחר בניה הוצאו להורג, בחוריה האו ותולותיה הלכו שווי, ויימכרו לעבדים ולשפחות, ויהיו לברות לפריצי חיות בהילחמם איתן לשעשר את הרומים. אהה, גדל שבר בת יהודה, אך האם לא שב ממשובתו, עוד לא נרפה מחליו הנורה, עוד לא חדלו נפטולי המפלגות שלא בעיתם, ועוד מוסר לא לקחנו. עוד לא חדלו נפטולי המפלגות שלא בעיתם. כעלפיים שנה עבו מאז, תקופות שונות עבו עלינו בכל מקומות פזורנו, סבלנו, נרדפנו, תולטלנו, נדחפנו, נשמנו וחסכי נמאסנו. כל זאת באתנו, ומוסר לא לקחנו. לא פקחנו איננו לראות, כי האחדות רק היא תוכל להושיעינו. רק אם ניתחד כולנו, אשר שמברי הכר לנו, לעשות דבר לתואל את הלאום כולו, רק אז נצליח. רק אז ידינו תעשנה תושיה. רק אז המלאינו לא יעלה בתוהו, רק אז נבשיה. כאז כנתה, בפני הסכנה הנוראה המרחפת אתה על פני הלאום, למפלגות, מפלגות נפלגנו. מפלגות הצוררות אישה את רעותה. מפלגות השאלות ישמה האחת את שפת השנייה. למפלגות רבות נפלגנו, ולכן גדול שברינו גם הפעם, לכן ייתם לריק כוחנו. בני הדור הישן, הכנאים כאשר נחנם אנחנו, ואנחנו, בני הדור החדש, המזכילים, השם, אשר לקחנו, אנחנו לנו. מדוע יצרור אישת ראהו, מדוע רק מלחמה נקרא, מדוע נחפוץ אנחנו תמיד לעשות את אשר לא יוכלו המה, כי עוטו לזה בפחדם, ואולי בצדק, כי יהרסו, ייסורי הדת, וישראל בגויים התבולל. ואת מי נעשים? האשם נעשים את הכנאים? הם מאשר לפי דברינו כינאטם תעבר איניהם הרעות? הם מאשר מבלי הבין אותנו יתנונו לאיבי הלאום לסוני ישראל? אך אנחנו, גלוי העיניים, אנחנו המטיבים לראות, אנחנו אשר לאו ההסכלה נלך, מדוע לא נראה אנחנו, כי אם לא נמהר להיתחד כולנו יחד, כי אז עד נהרה יבוא הקץ הנורא, אשר תקוות אמינו לנצח טובד, ודבר לא נוכל לעשות לטשואתנו. אך מהי הנקודה אשר בנוכל להיתחד כולנו? מה הדבר אשר כולנו, כקנאים, כמסכילים, כחסידים, כמתנגדים, כעברי ארץ זאת, כן גם עברי ארץ אחרת? אשר כולנו נוכל לעשות ולפעול יחד להוציאה לפעולת אדם למען הושיע את הלאום כולו. מהו הדבר הזה אם לא ישוב ארץ ישראל? רק בדבר הזה, כאשר כבר אמרתי נוכל לקדם את הראה הנשקפת ללאומותינו רק הדבר הזה יעלה ארוכה לגביית הלאום ורק על הדרך הזה נוכל הלכת כולנו אחוזי יד ושלובי זרוע כאשר יואבו סופרנו לדבר לא רעיון רוח הוא כאשר יומרו רבים הרעיון הזה. לא דמיון כוזב הוא כאשר יומרו חדים דמיון אשר ימצא לו מהלכים רק בין כנאים קסילים או בין אוהבי העברים שהכפצו לגרש אותנו מאירופה. לא. אהבת הלאום היא אשר תוליד את הרעיון הזה היא תגדלאו היא תתפחהו ותרבאו יחפץ לראות באושר העם באושרו הגשמי כי באושרו האוכני התשוקה להיטיב את גורל מההומלל הזה כל אשר ילחשו באוזננו למור קומו ועשו נקום ונעשה נתמכר נרק להדבר הזה בחפץ לב נערים נתרומה מכוחותינו וחספינו איש איש כאשר תשיג ידו ואז נראה כאילו לתוהו וריק כילינו כוחנו כי גורל העם יהפך לטוב באושרו הגשמי ואושרו האוכני שני אלה יחד יגדלו ויעשו פריב רכה בהיקבצו לאט לאט להרצו האזובה אתה מעין יושב אשר רק ידיים המלות תכסר מבא הוציאו מחייקה את האושר הרב התמון באדמטה ועד מהרה תהיה לארץ מאושרה המענקת ביד נדיבה לעם היושב בא הן רעה נשקפת נגד פני הלאומות ולכן, הו הנשכח נרגע עם מסכילים, חסידים או מתנגדים אנחנו אם בארץ צרופת בגליציון או באשכנה אז נשב נשכח נקול זאת ורק אחת נזכור רק אחת נשווה נגד פנינו כי עברים אנחנו כי עם היינו ועם נרצה להיות בימים יבואו רק את הדבר הזה נזכור ונתקה כפינו איש לראה הוא ונאמר חזק נשלח מהלפנינו נפתולי המפלגות נתאכד כולנו לעשות ולפעול ואתם, הרבנים, הישנים כחדשים אתם המגדים והמטיפים אתם אשר תהבו את המכם אתם אשר העם יתה תמיד אוזן לכל דבריכם אתם אשר לבוא בידכם הנה הוא, להטותו לכל אשר תחפצו אתם אשר הגדשתם את ימיכם לדאוג בעד אושר העם ההוכני הקשיבו רבנים ומטיפים על לב כי רק בדרך הזאת תוכלו להיטיב לצון מריתכם ועליכם להעיר את לב העם ולהבינו מה אושרו שואל ממנו הוון נתאכד נה גם אנחנו, הרבנים והסופרים אשר כשני מכנות היינו עד עתה נתחברנו גם אנו במפעלותינו לתשועת העם כמוכם, כמונו הלו מטרה אחת לנו הלו רגש אחד יחיינו הלו אושר העם ולחוץ כולנו ולכן הוון נתקענה גם אנו קפנו איש לראהו הוא ראיתם רבנים כי לא אוהביכם אנחנו כי אם אוזריכם בעתינו אשר בידינו יש אחרית להעם הזה בארצו תקווה טובה נשקפת לו שמה רק בארץ הזאת ארס העם בילדותו רק בארץ הזאת אשר בה השתלמה תרוחו ומסגו רק בארץ אשר כל מדרח כפרגל כל אבן, כל הר כל בקעה יזכירו הוא אושרו ועידו בימים עברו רק בארץ הזאת תגלה רוח העברים רק בארץ הזאת תחתחל את השמיים בחקת טבע בכל הודע והדרה יתמכר העם הזה אשר חונן לעשות גדולות בכל גבולות מפעלי האדם ובהרבותו את אושרו ואושרו הפרטי ירבה בזאת אושר האנושות בכלל יש אחרית להעם הזה בארצו קנת הרח שטול בקרם בן שמן על יובלי מים אם יוסח ממקומו למקום אין מים בו למקום השמש לתת להנת החום וחיים הלו חלוף יחליף לאכור הלו שחור ישחר גזעו הלו נבול ייבול עליהו בלי חוח יחוף אושר אך אם רק עוד לא יווה שורשו אם עוד לא נכר תוכו הלו בהריחו מים בהינתו עוד הפעם באדמתו מה ייף ויגדל הנתה מה תארח נענת תישותיו מה תרבנה סעיפותיו מה יסמח את העין מה ירחיב את הלב ומה יענג את החושה בצל ענפיו פריז סיוון תפרש למדט סוף המאמר ועוד מוסר לא לקחנו מעט אליהזר בן יהודה על יהודה ועל ירושלם This Librevox Recording is in the public domain Read by Omri Lerner Jerusalem על יהודה ועל ירושלם מאמר מתוך אסופת מסות ומאמרים מעט אליהזר בן יהודה כאשר אגמה נפשי ליושבי ירושלם בקוראי גיליון החבצל את 42 שנה שעברה אוהב ליבי בקרבי בקוראי דברי האדון בא על החבצלת בגיליון ה-43 מלחמת ההשכלה עוד לא שכתה בירושליים וממוני ופקידי הכוללים יחבידו את ידם על האוויונים החפיצים להקל עוניים ולתת את בןיהם על יד אנשי החסד אשר נדבם ליבם היוקר יגדל מיום ליום מחיר התבועה עולה במהלות אשר ירד בעד הקציר והממונים לא יסימו לב כי אם לחלקם השמן אשר הם מרימים להם מקסף החלוקה ועל פני חול העם פחד ומגור מפני הרעב ה-9 מרחוק אינב עליהם כזה מראה העיר ירושלם היום וחזה מראה עיר קודשנו חול הימים כ-400 ריבו רובל קסף ייעשף בחוץ לארץ מידי שנה בשנה כ-12 מאות ריבו פרנק יריםו יהודי חוץ לארץ ליושבי ארץ ישראל שנה בשנה ומה הפרי הקסף הרב הזה רק ריב ומצא כל הימים כל זה עקת העניים ושוועת האומללים תשמענה או זנינו תמיד אבל הטוב היום מיום אתמול הייתי ביום מחר מהיום אהה היו לא תהיה כזאת בירושלם ובארץ ישראל כי אם עוד ירבו העניים עוד רא יהיה גורלם מחר מגורלם היום עוד יוסיפו לזאוק עוד יגדילו שבתם עוד ירבו היהודים אשר בחוץ לארץ לשלוח פשניים מאשר הם שולחים היום ותשואת ארץ ישראל לא תבוא אהה עדכץ הימים והאומה כולה הזאת הבת יהודה אשר כ-2000 שנה תקו לתשועה הולכת הלוך ונתולין פול רבים מבנה הבגדובה ויירחקו מעלה ויימירוها בבת אמני חר רבים יבגדו במחר וביום השלישי אהה מי יודע אם ישאר לאיש מכל בנים גדלה ואשירנו וגדולנו אשר עוז בידם להושיעינו והחפצים באושרינו בכל עת להמתיר ברוח נדיבה מטרות כסף וזהב למען הצמך ישועה לעמם עומדי מרחוק רואים ביניהם חרב מלאכ המוות שלופה ונתויה על אימם יולדתם על אומתם ממנה יצאו שומעים באוזניהמת פעמי הקץ הנורא ההולך וקרב שומעים ורואים וחפצים להושיעינו ויש לאלי אדם לעשות ועינם עושים דבר הלא נתמה על החפץ הזה מדוע הרחוקת שועת בת יהודה מדוע עוד לא נושע שבויית בציון אהה יהן דווקא בה צרת מלחמת ההשכלה לא להצדיק את הממונים חפצי דעתם רבה וחתתם גדולה מאוד כי מה אחרית הנארים האלה העוזבים אחריכנת ירושלים ובאים פריזה היותים הממונים הצדיקים מה הם מעשהם שם החשוב יחשבו הממונים כי ישבו שם על התורה והעבודה כי יצאו מושם חמישי ושני וחמישי כי יענו את נפשותיהם בכל חמשת העינויים הוא אשר אמרתי כי לא להצדיק את מעשה הממונים חפצתי כי חתו יחתאו גם לאמונתם ודתם כחתתם לעומתם ולארץ קודשם אך למה נשווה גם אנחנו אליהם למה נקשה אורפינו למה נוסיף להילחם איתם כמו אין דרך אחרת להושיע את יושבי ארץ ישראל ואיתם יחד את האומאה כולה מדוע בחר נולנו את הדרך הזאת ומדוע נוסיף ללכת באה ולהגדיל מדורת המחלוקת אשר תשחית בישראל מנפש ועד בשר אם בלב תהור או בלב מגועל הקדישו אוהבי ההשכלה מלחמה עליה מי יודע אך למה נעזור להם אנחנו למה ניתן להם פתחון פל להסתרר על יושבי יהודה וירושלים כאשר לא יצליח אמ בלתי אם ילך לאור ההשכלה החדשה כן לא ישכיל אמ בלתי אם תקל מהלב על יד העוני ואתה איך נצליח על דרכנו אם תעשן הידינו תושיע אחרי ישר הפכנו הסדר אחרי ישר נחוף על היהודים להשכיל ועוניים יכבד עליהם כמלפנים יוקלנה העוני מיושבי ירושלים ישאףו נערו החיים ומהליהם יכפצו להשכיל ואז והשכלה לתוב להם כי תהי השכלה לעומית יען צורכי חיי העומה ילדו אחלו בהשכלה יקל עוניים כי אם בהקילינו עוניים ישכילו התוסיף ההשכלה תבועת אדמת הארץ התוסיף הגפן לתת יעינה אם ידעו היהודים בארץ ישראל לדבר צורפתיו ומה עושר עם אם לא תבועת הארץ הששהו יושב בה איך יעשיר עם אם תבועת ארצו לא תרבה לא ההשכלה הייתה הסיבה הראשונה לאושר ארץ אנגליה כי אם עושרה היסב בהשכלתה ובו מלטוס ויהג תבועת ארץ אנגליה לא דרש להסכיל את העניים או ללמדם שפות זרות כי אם דרש להגדיל תבועת הארץ או יעץ להאנגלים לבילתי הרבות זרע לא חדשים את דברים האלה כל איש ידעם אך איש לא ישית עליהם לב על חינוך העברים יגולו כל עוניים וכל צרותיהם ואיש לא יחשוב להקל עוניים למען הייתיב חינוך בנייהם כי אם יכפצו להיטיב חינוך בנייהם למען הקל עוניים אומנם רע-רע חינוך היהודים אשר הם מחנכים את בניים אך הייתיבו כל גוי אירופה לחניך את בניים מהיהודים כמעט כל היהודים יודעי ספר מה היוכלו הצורפתים להתפער בזה על היהודים, ובכל זאת, הלא הצליחו הצורפתים וגם הסכילו, וגם עשו עושר וגם היו לתהילה בכל הארץ, כי גדוליהם שמו לבם להגדיל תבועת ארצם, להיטיב חיי העם כולו, ובטבר הזה הגדילו גם אסכלתם. אך לא כן יחשוב היהודי, לבושלו וגם לחרפה לשיט לבו לדברים קלי ערך כאלה. הסכלה והטוות החינוך, ועוד דברים נעלים כאלה, בהם יחשבו גדולנו לעשות נפלאות. ועל כן אקרא לגדולנו, החפצים באושר היהודים בארץ ישראל, למור, חידלו לחם הדונאי מההסכלה. לא בורים היהודים כהעיקרים בכל ארצות אירופה, איש איש מהיהודים יודע לקרוא ספר מוסר בשבת וביום טוב, ובהרבותם את אושרם, כאשר יסכינו יושבי ירושלים ויהודה לראות טוב בחייהם ולאכול מייגיע קפיהם, אז יבינו הטוב הצפון באסכלה, ודרשו הם אמיקם, כי טבנו להם בתי ספר או גם בלי אזרתכם יעשו כזאת. חידלו לכם הדונאי מחשוב, כי רק באסכלה תעלו ארוחה לשבר בת אמכם. טובה, אסכלה עם אושר, אך טוב, לעם אושר בלא אסכלה, מהשכלה בלא אושר, כי המעטה אסכלת העברים אשר בארץ ישראל, מהשכלת הארבים או הנוצרים אשר בה, ומי משלושתם ירעב ללכם. הלוטוב גורל הארבים היא גורל היהודים, על ננשית שקר בנפשנו, טוב להארבים היושבים בארץ ישראל מיל היהודים, כי ארצנו ארצם, ופריעדמתנו יוכלו הימא, והיהודים אשר בארץ הזאת יחיהו חיי צער ועוני על נדוות אחיהם בחוץ לארץ. על כן נעזובנה את האסכלה וגם החינוך, למה נעבד את כוחותינו וחספינו חינם? העת קצרה והמלאכה רבה והמעסים הנעסים באירופה עתה יעידו בנו להיזהר ולעמוד על נפשנו עם חפצי חיים אנחנו. נשמנה לכל המעסים האלה, ועל נשעה בדברים אשר לא יביאו כל תואלת לנו, כי אם עוד ירפו את ידינו, בהפרידם הלבבות ובהקותם את אומתנו לרסיסים. יחנכו היהודים אצא אצאיהם כאשר חינכו אותנו אבותינו, הלו חיינו בחינוכינו זה עד היום, והמת לא ימיתינו גם אתה. לא טוב החינוך הזה, זאת נשנה עוד הפעם. אך מרעת החינוך בלבדו לא ימות עם. יש לנו הצדקה לפזר כוחינו וחספינו לבלי הועיל? יש לנו הצדקה להילחם בעת הזאת? אחדות דרושלנו, אחדות גמורה ומוחלטה. רק היא תיתן לנו חוח ועוז להציל את האומה מידי הקיליון. ואם הראילה עוזני המימונים והפקידים משמוע, ואם לב אבן שמו להם תחת לב בשר, ואם כל רגש אנושי גירשו מליבם, הבעבור זה ניתן את האומה לגבוה? ועל כן נשת מהליהם, נחכה מעט עד אשר נקל מעל יושבי ארץ קודשנו את עוניים הנורה. לדבר הזה נקדיש כל כוחינו, לדבר הזה נקדיש כל כספינו, ועל נפנה ליבנו לבטלה. יסימונה גדולנו החפצים את אושר אמם באמת ובלב תמים את ליבם לדברים האלה, יסימונה גם אוהבי ההשכלה בירושלים ובכל מקום שהם את ליבם לדבריי, כי בדמי לבבי הפצוע כתבטים. מה ההשכלה וכל טובה ויופיה בפני חיי האומה? הרבה אהבתנו לההשכלה מהאהבת חכמנו לתורתם? עת לעשות להאומה, הפרו השכלתכם, כי אין דבר האומד בפני חיי האומה, גם הנדיבים והממונים, גם החכמים והרבנים, הספרדים כאשכנזים והחסידים כמתנגדים, יסימונה כולם את ליבם לדברים האלה. יסירונה מפיהם שמות הקיטות החולקים לביתם, כי אחד ישראל, ובהחדותו זאת, יקים את הריסות הרצו. אחד ישראל, ואיש על יאיז לנגוע בהחדות הזאת, כי נפש אמוה הוא משחית. העת קצרה והמלאכה רבה, ועל כן, על נעשה היום, את אשר נוכל לעשות מחר, כי אם נעשה היום, את אשר לא נוכל לעשות מחר. נתחזק נמעט מעט על הדמת אבותנו, נחייה מעט מעט את שפתנו, ונשימה בפי העם כולו. ידעתי, כי אוהבי ההשכלה, אחריםו גם את שפת אבותיהם, שפת נביאינו, שפת חכמי התלמוד. זאת השפה אשרבה כל חיי רוחינו. אך אם נחדו לנו מהילחם להשכלה בשפתנו, אם רק לחיי האמת נילחם במכתבי איתנו ובשפותנו, ונפקחו איניהם וראו, כי בחיי השפה חיי העם. והבינו אז, כי לא לחינם חרא לי נחמיה ביראותו, בני הגולה, אשר שב ומבבל, חציה מדברים השדודית, ואינם מכירים לדבר יהודית. נחמיה יהוד גימל קפדלד. נגדיל למספר היהודים בארצינו, נקני אדמה ונחנחם לעובדה ולהוציא מחייקה את פריה, ניצור נמעת מעט עם חזק בגב וברוח המנושא במסות החיים והעבודה. והיה באסותינו כזאת ותבלד הסקלתו מצור חי חייו, והותיו חינוך צעי צעב לפירוחו, ובא אז בלי מלחמה ובלי נפטולים, הדבר אשר לא נוכל עשות עתה בכל כוחנו. סוף המאמר על יהודה ועל ירושלים מעט אליהזר בין יהודה. על דבר החינוך על דבר החינוך מאמר מתוך אסופת מסות ומאמרים מעט אליהזר בין יהודה. האדון המול את החווצלת נסע את פניי וייאתר לבק השתי וייעסוף את מאמרי הראשון מעל דבר החינוך אל מכתב איתו, גיליון זיין, אם כי לא התאים מאמרי את רעיוניו בשאלה הנשגבה הזאת, וביחוד בנוגע אל מצב פתרונה בירושלים. מסו הפנים אשר הרעלי האדון המול הפעם, והשידעתי להעריך ערכו, היא סייני לנסות עוד דבר בשאלה הזאת ולבקש שינית מעט האדון המול לבל ימנע ממני דלתות מכתב איתו. אף אם לא יתאימו דבריי את רעיוניו גם הפעם, ובטוב לב האדון המול בתחתי, כי ייסעני ויסלח לי, אם כי, הקשיתי לשאול זה פעם מים. בדבר אשר דיברתי במאמרי הראשון, אדבר גם אתה רק בתוספת באור. כל אשר ניסו להיטיב מצב החינוך בירושלים, לא שמו לב לרוח העם. דבר אשר איננו לפידעתם, אחרי כי לא אמן אנחנו, אחרי כי חבר חדלנו מאיות עברים, והיננו אתה רק יהודים, בפולים, או ישראלים בארצות המערב, אחרי כי השם עברי לחגה גם להטובים בסופריהם, ואיך יכלו לשיט לב לרוח העם. לא להילחם את הדעה הזאת חפצתי הפעם. יש דעות אשר מקורן ברגש, וכל האותות והמופטים, גם כל הרעיות שבעולם, לא יצליחו לשנות את הדעותיהם, כל עוד לא שונה הרגש. אנחנו העברים, אנחנו אשר שם עברי יקר לנו, ין, השם הזה יזכירנו, עברנו, ויתן תקווה בליבנו לימים יבואו, אנחנו אוהבים את המינו, ולאומיתנו, לא בפלפול ובסברה, כי אם ברגש. ליבנו ייסה בקרבו אהבת יעזות, כאשר ייסה לב הבין אהבתו לעימו, ולי חול פילוסופיה. שאלו נה לאם רחמניה, מדוע תוהב את בנה, אף כי בן שכנתה טוב מבנה בכל. את ידעה ענות דבר? אהבתה לבנה תבער בליבא מבלי שעולת פיה, ולכן תוהבנו, ולכן תהרחמנו. וגם אנחנו, הקוראים, אמנכנו, ידענו את זאת, לא על פי הקשי ההיגיון, לא על פי פילוסופיה, כי אם יען נרגיש, כי אמנכנו, יען רגש הלאומות, המאחד אותנו, את כל החינו העברים, חי בקרבינו תמיד. רבות יחרפונו או יבנו, רבות ישליחו קוצים עלינו, ויסימונו לשמצא בעיני חול, בתופלם עלינו אבונות, ופשעים עד למאוד. שקרם דברים, הנבזים והנקלים האלה, ובשעת נפש אבית עליהם, ועל דבריהם, מבלי לעשות להם את הקבוד והיקר להשיוום כחר פתם. אכלו גם אמת דיבר פייהם, לאו גם רבו פשעי אמי כדבריהם. גם אז אהבתי בדעבו נפש ובחאב לב ובאהבה בלי מצרים. אהבתי את המיין בין הנוכיל העמזה, וכאהבת הבין את אימו ההולכת בדרך לא טוב, אוכל לאחוב גם את לאומיתי. גם מקורים בכל אוז הרפו ממנו, כי לא אמן אנחנו, חידלו לכם ממנו, כי רק צופתים, אשכנזים וגומר אנחנו, המאמינים, בדת היהודית. מדגדקים אנחנו במצווה קלה, כי הזכרת נשמות, יותר מבחמורה, רק לא עברים אנחנו. גם מדוברים ככה צדקו יחדיו, ואין לנו העברים, כל צדקה לדבר איתה משפטים, או להתעונן עליהם. יען מדברים הם הקאשרים לבבם, לפי רגשם, והנוכל צוות לרגש, וההבתה, הוא אשר דיברתי, כי לא להרוך מלחמה, את הדעה הזאת חפצתי הפעם, כי אם להוכיח, כי לא יכלו הדבקים בהלשית את לבם, לרוח העם. מדברי האדון המול על חברת כיח, כל ישראל חברים, ליליידה, כי לא שגיתי במשפטי, וכי אומנם רק רוח הצופתים לה לקו, בכל מעשה. וכל מפלא הנושאים עליהם חותם צרופתי, והרוח הזה ממלאה יותר מרוח היהדות. החווצלת, שנת שיעית, גיליון כפבת ולמדחת. יש לנו חול סדקה לחבות דעתינו במעשה החברה הזאת, בלי חול ספק, עין. אם כסף אינחנותן דעתך על תחווה, יומר משל העברים בפולים, ובתורה הזאת יחזיקו גם חברי כיח, ולכן לא ייתו את הזמן לדבר הסופרים הקודבים עברית, גם עם הצדק את הסופרים האלה, וכל מקום השרתי דוח כפרגלם שם יומרו לעשות אותו צרופתי, ולעשות את היהודים, יושבי המקום ההוא, לישראלים צרופתים. לא ללמדכם את התלמוד אנחנו באים, כי אם ללמדכם את ההשכלה הצרופתית, אמר לי האדון קף, בין דברי איתו על דבר היהודים בארץ ישראל. ובכל זאת אלא השר האוני והחסר ימלעו חדרי ותיהם ובנים להם, יומר האדון המול, יחפצו מאוד לתקן בבניהם את השר איבטו אבותיהם בהם, ויעוטו לשלוח את צעצהיהם לבתי ספר אלה. אך, המביאים רעיה מהמוקים והמעונים מתיגרת ידי המחסור והקפן? ומללים כאלה, שולחים את צעצהיהם גם לבתי ספר המסיתים, ולא ישימו לב גם לחרמות ונידויים יען הרעב ייעה חופה להם, ומה לא יעשה האדם בעת ירעב ללכם. וסותני ההשכלה, אם כי כוונת רובם לא לשם שמיים היא, רק למען הרעות פרסותיהם לסימן תהורה, אף כי שווה התואבות בלבבם, אם כי לא נקיים הם מהוות בצע, ההוות הכבוד, המשרה, אם כי יש בהם כל למידות המגונות, אשר מנוח החמים בצבועים, העושים מרסי זמרי ומבקשים שכר כפינכס. אך לא ימצאו ביניהם אנשים שלושה, אשר כינעת תהורה וקדושה, תדבר מתוך גרונם, אשר כינעתם לאמונתם ולאמם, תמריצם להתחבר לנבזים הצבועים והחנפים, ולאוסיף עוז ועוצמה להם בסימם ידם איתם, וביותם בדי הצבועים למופט לעיני העם, כי גם מחשבתם הם תהורה ונשגבה. ובמן אצליח להפריד את מתי מספר אלה, מעל המון הצבועים, אם לא בהרימינו את אבני הנגף, מעל דרך ההשכלה. אם לא בהניחינו אבן הפינה להשכלה לאומית, ולא ההשכלה צורפתית או אשכנזית. אם לא ביוסדנו בתי ספר, אשר בהם יורו לילדנו להיות עברים, לא יהודים וישראלים. טרם יורו מלהיות אנשים. ובמן אצליח ליעשד אסכלה לאומית, אם לא ניקח ספת עברית לספת החינוך. כי אל ננשית שקר בנפשנו, אל ננעצום את איננו מרות הדברים, כמו ביוראינו פן לא ימצאו כן בינינו, או פן יחבד עלינו הדבר, לעשות כפי אשר ידרוש ממנו מצבנו האמיתי. הוו נהיין על האנשים, לגיבורי לב אשר עוז ברוחם, לגזור אייבר חולה אחד מגופם, למען הציל את הגוף כולו. רק בחונחינו את נערינו בספת עברית, בהשכינם לדבר את השפה הזאת תמיד, גם בדוברמת לבבם, גם או בהגותם ברוחם. רק אז יסכין הנער העברי, או הנערה העבריה, להיות בעיניהם עברים. רק אז יסכין הנער העברי, להוב את עמו עוד בימי ילדותו, ולא יחדול מהוב את העם הזה עד יומו האחרון. אך אם בספה אחרת נחמכהו, שפה הזרה להורב, שפה, אשר לא שמע גם הוא, עד יום צעדו על מפתנה בתים האלה. אז יהוב את העם, אשר את שפתו ידבר, אשר את ספרותו יקרא, אשר יסכין לראות תמיד בספרות ההיא, תפער את העם ההוא, ואת עמו, אשר את עמו לא ידע. את שמו יראה מנועץ, בפי סופרי השפה, אשר ידבר הוא יימו. אך מה לא הוא לעם אשר ארץ, ושפה אין לו, אשר כל העמים יסתמו הוא, והתחרפו הוא. מה לא, המדבר צופתית, אשכנזית, או תוק גרמית, מה לא הוא לעמו. רק אנחנו, אשר חונחנו בספת עברית. רק אנחנו, אשר בילינו רוב ימינו על התלמוד ומפרשב, ואשר רק הוא נפך בקרבינו רוח האהבה לאמינו. רק אנחנו מרגישים, כי אמן אנחנו. אך צעצה אינו אשר ילמדו את שפת עברית, רק למען יוכלו להתפלל עברית, צעצה אינו אלה לא ירגישו דבר. כל רגש לאומי להעברים יהיה זר להם. כי לכל הישראלים בארצות המערב. ולכן, אשנה את השר אמרתי במאמרי הראשון. כי אם חפוץ נחפוץ בקיום הלאום, אם חפצנו, כי הבננו יהיו עברים, עלינו לחנחם בספת עברית, ולעשותה השפה העיקרית בחינוך בננו. אך איפה נעשה כזאת? הווערצות המערב מקום אושר ואושר? חלילה לנו מחשוב כזאת. חלילה לנו מהעלות כזאת על רוחינו. חלילה חלילה. התלהבותינו הלאומית אולי רבה מדי. ועולם גם היא לא עצרה חוח להשכיחנו אף רגע. כי רק ישראלים נמצא שם, רק מאמינים בדתנו, אשר כל תקווה להתאחד איתנו בימים יבואו, אין להם. והנוכל איפה לחשוב מחשבת עבון ובוגדים כזאת ולדרוש מאיתם, לחנכת בןיהם, לא הויספת לעומם? לאלה, שר לב עברי יפעם בקרבם, להם נחוצה גם ספת עברית, ספת לעומם. אך מה לישראלים ולשפה העברית? ברוסיה, בפולניה, בגליציה, יש עומנם מקום להרעיון הזה. אף כי גם הארצות האלה לא מקום אושר ואושר הם, ואף כי גם שם שלובה שאלת החינוך בשאלת הקייבה. עוד רב מבארץ ישראל. החבת חוריני ארץ ישראל להיפתר מהדבר הזה, יעניש גם ארצות אחרות, אשר תוכלנו לעשות ככה. ומי האיש השלו יראה, כי נקל ליושבי ארץ ישראל להוציא את הדבר הגדול הזה לפעולת אדם מי ליושבי הארצותיהם. שם קל מאוד ערך מספר העברים לעומת מספר העמים האחרים, אשר יסובבו מכל צד, אשר העברים ביניהם בתיילים ברוווה. ילדי העברים יסחקו את ילדי העמים האחרים הרבים מהם במספרם, ולכן יסכינו לדבר את השפה המדוברת שמה. ובבועם אחר כן, לבתי ספר הממשלה, יבושו לדבר שפה זרה לחבריהם המתקלסים בהם תמיד. בארץ ישראל, לפי אידות מספר המפקד האחרון, ערך מספר העברים למספר העמים האחרים, לא קטן כבערצותיהם. זאת, ועוד אחרת, קילפי אידות, הטובים בסופרים אשר טרואץ סוריה, ושכנו כל אממי הערבים אמאם לבדו לשבטיהם ולמשפחותיהם. ולו גם חפצו העברים לא יכלו להתבולל בין יתר העממים שם. הוא צייהם, לא ילמדו למעשה בני העמים האחרים, ולילשונם. ואתה, לנפשנו, ובאמת, תראה שפת עברית בחונכנו בה אצע אצענו לשאלת הקבע? לא נוכל לענות דבר. כי חפוץ, נחפוץ, לגרש קלה את יתר השפות מבטא החינור? הדמות דמיינו להסתפק רק בשפת עברית? מה דרוש להילד העברי בארץ ישראל? מלבד שפתו הלאומית שפת עוד שפת תוגרמית כי שפת המדינה ואחת השפות המדוברות באירופה, שפת אנגלית למען יוכל להשתלם אחרי כן בלימודים אם יחשר לזה. וגם שפת ערבית כי שפת יושבי הארץ אוכל אחות לספתנו. אך היה איפון נמצא בית ספר אשר מספר על השונות הנלמדות בו מעל מחמש בשש? ברוסיה ילמדו התלמידים שפת רוסית, שפת רומית ואבנית, שפת אשכנזית או צופתית, או שתיהן יחד בצופת שפת צופתית, רומית ואבנית, אשכנזית, אנגלית, או ספרדית וחדומה. הילדה של כשרונותיו לא יתנו הוא ללכת מעלה מעלה ולבקר בתי מדרש העליונים לא הגבוהים ספרינו, כי הבתים ההם יוכלו להיות גם נמוכים או שפלי קומה לא הלו די גם שתיים שפות שפת עברית וערבית ושתיהן נקל או ללמוד כי בשפת עברית יכונך ושפת ערבית ישמע מכל עבר ופינה והילד אשר חונן בחשרונות טובים ואשר ישה בבית הספר שש או שבע שנים הוא לא יצליח ללמוד במשך הזמן הרב הזה, ארבע השפות יחד ולדעתן בשלמותן ובמהיפה נהרה לשאלת הכיבה וגם אם נכנך אצענו בספר אחרת הלו גם אז עלינו ללמדיה הוספת עברית ואם כן, בלוקחנו את השפה הזאת לספת החינוך לא נהרה גם מספר לימודים ולא נעמיס על התלמיד מסה חדש ואהיה איפה הרעה אשר תולד מזה ומדוע אין מקום להרעיון הזה בארץ הקודש ומדוע הוא רק כאשר יומר האשכנזי אין פרומר וונש הווה, עקרה עוד הפעם הווה ונהיה לאנשים נהזו עוז להוכיל דבר גדול אף כך גודלו יביא מורך בליבנו ויפחידנו היום יש לאל לידינו לעשות ומעשינו יצליח בידינו אך מחר מי יודע מה יהיה מחר מי יודע אם ימצאו מחר אחד בעיר ושניים במשפחה אשר ישמעו ספת עברית ועל אוזן מי נדבר אז את המשבר היום נדדנו ונתרפה וחטנו להאמינו וללאומינו חטת לא נוכל לחפרה לכן עקרה הווה ונהיה אנשים סוף המאמר על דבר החינוך מעט אליאזר בן יהודה המבטם בלשון העברית חלק ראשון This Libreworks recording isn't the public domain Read by Omri Lerner Jerusalem חלק ראשון של המאמר המבטה בלשון העברית מתוך אסופת מסות ומאמרים מעט אליאזר בן יהודה הכל יודעים כי יש הבדל במבטה בלשון העברית בין בני ארץ ישראל ובין בני הגולה שבמערב הבדל זה אינו חדש לא הזמן החדש הולידו אלא היה בישראל זה מאוד ומאוד משנים רק שעוד לא נתברר הדבר אי מתי והיה נולד והנה כל זמן שהלשון העברית הייתה אצלנו רק לשון שבכתב לא הייתה להבדל זה חשיבות אלא להלכה אבל מהעת ששווה לשוננו להיות גם בדיבור בה נהיה הבדל המבטה לשאלה חשובה גם למעשה ובמכנה המדברים עברית נשאלת שאלה זו תמיד איזה מבטה הוא האמיתי והנה צריך להודות כי מבחינה מדעית אין כלל מבטה אמיתי ולא אמיתי כל מבטה של ציבור מה הנהוג בקרב זה הציבור ומקובל לרוב הגדול של המדברים ולא אמיתי לזה הציבור עוברית טבעית קרותה לכל הלשונות כי המבטה אינו דבר קיים ועומד בעינו אלא עלו להשתנות והוא משתנה פחות או יותר מהרה ובמידה פחות או יותר גדולה לפי טבע העם ולפי תנאים רבים תנימיים וחיצוניים שאין כאן המקום לפה אותם זה חוק קבוע בכל הלשונות וכבר הוכיח וחכמי לשון עברית במופטים חותכים כי גם בלשון זו נפלו שינויים במבטה כבר בזמנים היותר קדומים ולכן גם בדבר ההבדל במבטה שבין בני ארץ ישראל ובני הגולה המערביים מה שאפשר לשאול הוא איזה מבטה הוא היותר קרוב להמבטה שהיה נהוג בפייו אותנו בזמן שהלשון הייתה חיה ואיזה מבטה עלינו לאכוז אתה שהלשון שווה להתחייה החקודם צריך לבער במה נבדלים שני המבטאים זה מזה משלושה דברים מתחלף מבטאים של בני ארץ ישראל במערב ואלו הם א' בנגינה ב' בטנועות בנגינה קיצד שבני ארץ ישראל קוראים את המילים גם בדיבור פ' מיל' מה שכל מילה ומילה מנוגנה על פי המסורה ובני הגולה שבמערב קוראים את כל המילים מיל' אבל בדבר זה גם בני הגולה עצמה מודים שקריאתם הם באותיות קיצד בני ארץ ישראל מבדילים במבטה בין א' בין חט לחף רפויה בין תט לטף דגושה בדגש קל ובין קף דגושה בדגש קל ובין קוף ובני הגולה אינם מבדילים בעלא ובני ארץ ישראל אינם מבדילים בין תף רפויה לדגושה בדגש קל ובני הגולה מבדילים ומבטאים טף רפויה כמו סמך ואין צריך להרבות מילים להוכיח Class בין אלף ובין עין, בין חת ובין חף, בין תת ובין תהף, בין כף ובין כוף, לא הייתה הלשון מניחה שתי אותיות מלחלפות להברא אחת. ועד כמה היה חשוב אצל חכמי התלמוד הבדל המבטא בין אלה האותיות, נראה ממה שאמרו שאין מורידין לפני הטבע בי שנים, הם אנשי בצ'ן. מתנשיהם קורין לאלפין עינין, ולעינין אלפין. המבטא המיוחד לכל אחת ואחת מאלה האותיות, לא בלבד שהוא שמור במסורה היה בפיות היהודים המזרחיים, אלא שיש לו סיוע שאין ספק בו בהמבטא של אלה האותיות בלשון הערבית החיה. ולא בלבד שהוא נותן להמבטא של הלשון העברית, התכונה המזרחית, אלא שיש בו עוד טועלת ממשית. להקל על התלמידים קניאת ידיעת הכתיב הנכון, כי על ידי הכל המיוחד לכל אות ואות, התלמיד יודע מייד באיזועות המילה נכתבת בעלף או בעין, בטד או בטו, בקף או בקוף. מפני חשיבות דבר זה החליט ועד הלשון בירושלים לפני שנתיים, להטיל חובה על כל בתי הספר שבארץ ישראל, לקבוע מורם מיוחד להעברה, ולבחור למשרה זו בפרט אחד מחכמי חלם, שהם היותר מצטיינים בצחות ההעברה של האותיות. ובדבר ההבדל במבטא הטף הרפה והדגושה, ודאי שבימי המסורה היו מבדילים ביניהם, אבל גם בני הגולה אינם מבדילים בין גימל דגושה ורפויה, ובין דלד דגושה ורפויה. ההפלפי שלפי המסורה צריך להבדיל, כמו שבאמת הטימנים מבדילים, ומנהגם של בני ארץ ישראל במבטא הטף, הוא כמנהגם של בני הגולה במבטא הגימל והדלד. ומתוך עצם דגדוקה של הלשון יש רעיה ברורה, כי בזמן קדום הייתה עברת טף רפויה דומה להברת טף דגושה בדגש קל. כי רק עברה זו מבערת תם הוולעת טף התפעל במדבר ומתאר בחיוצה בהן, כי הלא אין שום קושי למור מסדבר ומסתאר, ולהפך אין אומרים מסכל מסתר, אלא מסתכל ומסתתר. נשאר, אתה לנו עוד לדבר על ההבדל המבטא בתנוות. משבע התנוות שיש לנו בניקוד המקובל אצלנו, דבר ידוע הוא שהיה עוד שיטות של ניקוד אחרות. בשלוש אין שום הבדל בין היהודים במזרח ורוב יהודי המערב, והן פתח, חריק ושורוק. רק מאות קטן ברוסיה קוראים שורוק כמו חריק. גם בהברת הסגול אין באמת הבדל, אלא שהתימנים קוראים על פירוב במקום הסגול פתח או חריק. בהברת החולם יש חילוק, שיהודי המזרח קוראים אותו בכל הרגיל של א, ויהודי המערב קצתם קוראים אותו בכל הרגיל של א וקצתם בכל של א. את תנועת הצערי קוראים יהודי המזרח כמו סגול בכל הרגיל של א, ויהודי המערב כמו א. אחרי הבדל העיקרי, היותר ניקה ובולט, הוא במבטת תנועת הקמץ, שיהודי המזרח קוראים אותו בכל הפתח, ויהודי המערב בכל הרגיל של א. והנה, בדבר ההברת, כלות התנועות כבר נתברר בחוכמת הלשון ביראיות מחריכות ובסימנים מובהקים מתוך עצם הניקוד המקובל אצלנו, שכבר בזמן קדום נשתנו כלות התנועות ממה שהיה בראשית. אין ספק בדבר, כי בתחילה לא היו בלשון העברית אלא שלושה כלות תנועיות, כמו בלשון הערבית והם כל הפתח, כל החיריק, וכל השורוק. אחר כך נשתנה מקצת השורוק הקצר לתנועת חולם, ומקצת חירי קצר, לתנועת הצרי, ומקצת פתח ארוך, כמו כן, לחולם. ורק אם היה איזה דבר להגן על הכל הקדום, כמו העברת דגושה וחדומה, נשאר הכל הקדום בהווייתו הראשונה. מהייתה סיבט השינוי הזה? עוד לא עלה ביד החקירה המדעית בחוכמת הלשון לעמוד עליה בוודאות גמורה. קצת החכמים יחסו את הנטייה לשינוי זה לתכונות המקום, ואמרו שהמקומות הגבוהים גורמים יותר לכל אור. קצת החכמים יחסו שינוי זה לכולות הלשון שהיו יותר רגילים ביושבי הארץ לפנים קודם שבאו שמה היהודים. על כל פנים, בעצם הדבר אין ספק. רק השינוי הזה מבער תעמי קצת הנטיות של השמות והפעלים והמילים בלשון. כל אלה השינויים נעשו בזמן קדום של הלשון. ואחר כך נקבעה ההבראה ונתקיימה בהווייתה הכללית בלי שינויים כלליים בכל זמן פריחתה של הלשון בימי המלחים והנביאים. ואין לנו שום רמז בתוך עצם טבע דקדוקה של הלשון לשינויים כלליים בתבע ההבראה. גם בימי הזעזועים הגדולים של גלות ושלטון הנוכרים בארץ אחר כך זמן רב. בזמן שצורתה הדקדוקית של הלשון נשתמתה ונעיתה אותה הלשון שנשמירה לנו בתוספתה והמשנה וחולי. והשאלה היא זו אלה התנועות שנזכרו למעלה שנחלקו יהודי המזרח מיהודי המערב בהברתן איך הייתה הברתן בפי אבותינו בזמן ההוא. למשל איך קראו דוד ושלומו וישאיהו וירמיהו את שמו של אדם הראשון אדם או אדום והנה צריך להודות כי עד כה לא נמצאה שום עידות ברורה מפורשת לתכונתה של העברת התנועות בימי המלאכים והנביאים. כי הקולות לא נשמרו לנו במכונת דיבור ואין לנו מזמן ההוא שום העתקה בכתב של השון אחרת אך מזמן קצת יותר מאוחר נשארו לנו עדויות קשרות שאין לפקפק בהן. סוף החלק הראשון של המאמר המבטה בלשון העברית מעט אליאזר בין יהודה. המבטה בלשון העברית חלק שיני. This LibriVox recording is in the public domain read by Omri Lerner Jerusalem. חלק שני של המאמר המבטה בלשון העברית מתוך הסופת מסות ומאמרים מעט אליאזר בין יהודה. בעיני צריך להודרות כי עד כל לא נמצאה שום עידות ברורה מפורשת לתכונתה של העברת התנועות בימי המלאכים והנביאים כי הקולות לא נשמרו לנו במכונת דיבור ואין לנו מזמן ההוא שום העתקה בכתב של השון אחרת. אך מזמן קצת יותר מאוחר נשארו לנו תנועות שאין לפקפק בהן. העד הראשון הוא התרגום היווני של תנח הנקרא התרגום השבעים ספטו הגינטה בלעז. דבר ידוע הוא שזה התרגום לפחות של התורה נעשה בזמנם של מלכי בית תלמי ואין שום ספק בדבר שהמתרגמים הראשונים היו מלמדי תינוקות מכהילת היהודים שבאלכסנדריה של מצרים והנה כל שמות העצם הפרטיים של אנשים וערים וחיוצה בהם וכמוכן קצת מילים אחרות מהלשון העברית שנעתקו בתרגום זה בכתב יווני אך בהוויתן העברית כל אלה מואתקים בתרגום זה בתנועות יווניות לפי ההעברה המזרחית של התנועות הנזכרות למשל התנועה behaviorית מסומנה בנוסחת המסורה שלנו בקמץ מואתקת בתרגום זה כמעט בכל מקום באות התנועה האיבנית א' והתנועה האיבורית המסומנה אצלנו בכולם מואתקת בתרגום זה כמעט בכל מקום באות התנועית אò האיבנית על עדות זו אפשר לטעון שתי טענות עלף, מי יודע איך הייתה עברת אלה הרותיות התנויות בלשון היוונית? מי יודע אם היוונים קרו את האות אלפה שלהם בזמן התרגום בהברת האות ה-הרגילה, לא כמו באנגלית, או קרו אותה אז או היוונית ואם קרו או בזמן התרגום, כמו או הרגילה, או כמו אהו, או אהו ובאמת גם בלשון היוונית העתיקה, אני היו שינויים בהברה גם באותיות וגם בתנויות כמו שכבר הזכרתי למעלה, הוכבר חקרו חכמים רבים בשאלה זו ובפרט החכם בלס בספרו המפורסם על ההברה בלשון היוונית העתיקה אבל בפרט בהברת התנועה אלפה כבר אמר בלש כי אין ספק בדבר שהיא לא נשתנתה כל עיקר ותמיד היה גון כולה ככל הרגיל של אה ויש רעיה לזה ממנו עובו מעצם התרגום היווני שבו מעתיקים בהתנועה היוונית אלפה כל הקמץ וכל הפתח בשווה בלי כל הבדל למשל בשם אברהם גם האלף וגם הרש וההי מונעות בהתנועה ולכן אין ספק בדבר כי מייסדי התרגום היוונים קראו בכל אחד בעצמו מה שמנוקד אצלנו בפתח ומה שמנוקד אצלנו בקמץ וביהיות שבגוון הכל של הפתח אין שום ספק על קורכנו אנו צריכים להודות כי מייסדי התרגום היווני קראו מה שמנוקד אצלנו בקמץ בכל תנועת הפתח ואולי כאן יש לו לתוען מקום לתעון התענה השעינית והיא מי אומר לנו כי העברה זו של מייסדי התרגום היווני היא הנכונה רחמנה לצלן מי יודע כי ככה הייתה העברת כל היהודים בארץ ישראל אולי זו היא העברה משובשת של יהודיה לקסנדריה בזמן ההוא תענה זו היא באמת חמורה אך יש עליה תשובה ניצחת שאינה מניחה מקום לשום פקפוק כי יש לנו ארבעה עידים שהברת התנועות כמו שאנו רואים אותה בתרגום השיבים הייתה נהוגה ברובה אצל היהודים בארץ ישראל בזמן המלחמה בהרומאים ועד כארבע מאות שנה אחר החורבן העד הראשון הוא שר צבא היהודים במלחמה ההיא יוסף בין מתאיתיה שבספריו עתיקות היהודים ומלחמות היהודים העתיק את התנועות העבריות כמו בתרגום היווני לא בלבד בשמות שנזכרו בספרי המקרא שהרי אפשר לטעון שנקרא כדרגו אחרי התרגום היווני אלא גם בשמות ומילים שלא נזכרו במקרא למשל השם גיורה וגם חגירה הוא מעתיק בכתב יווני את הראש בכל פתח וכמוכן השם הניין חגורה את היוד בכל הפתח העד השני הוא הכילס הגר שהיית על מידם של רבי אלי עזר ורבי יוושוע ורבי עקיבה והוא תיקן תרגום חדש ביוונית לספרי המקרא שבשבילו כילסו הוא רבותיו אלה וקראו עליו יפיפיתם מבני אדם התרגום הזה מצטיין כידוע בדיוק תרגומו מילה במילה של הלשון העברית נתקן בכוונה מפורשת כדי לתת תרגום מדויק של כתבי הקודש והנה, בהקטעים שנשארו מהתרגום הזה מקודם ומה שנמצא בזמן החדש בהגניזה בכולם אנו רואים בהשמות הפרטיים וכמוכן בקצת מילים שהניחה מקילס בלי תרגום אותה העתקת התנועות העבריות כמו בתרגום השבעים והייתכן כמו שרי תורה שבעל פי שהקפידו כל כך על ההברה שפסלו מי שקורה לאלפין עינין וחדומה לעבור לפני הטבע ייתנו הסכמתם ויש שבחות תרגום שהברת המילים העבריות משובשת בו על קורכנו, אנו צריכים להודות כי חכה הייתה באמת עברת התנועות גם בפי רבי אליאזר רבי עושוע רבי הקיבה כמתיים שנה אחר החורבן ייסד אורי גינסת נפלו הגדול המפורסם בשם הקספלה שבה היו מסודרים בשישה עמודים זה בצד זה גוף הנוסחה העברית והעתקה בכתב יבני של כל מילה ומילה עברית בצורתה וחקריאתה בפי היהודים בזמנה ותרגום השבעים ותרגום הכילס ועוד תרגום סומכוס ותעדוסיון החכה מנוצרי הגדול הזה למדת על השון העברית מחכמי ישראל כמו שהוא מעיד בעצמו על זה הוא מזכירם הרבה פעמים בחוות גדול ופעמים הרבה הוא מדבר על קריאת המילים העבריות וחוונתו במפלו הגדול הייתה לתת להעולם הנוצרי את כתבי הקודש כפי שהם באמת בצורתם ובקריאתם אצל היהודים והנה השאר מקודם מההקספלה ומה שנמצא בזמן החדש העתקת התנועות היא ברובה כמו בתרגום השבעים כמאה וחמישים שנה אחריו תרגם ירונימוס את המקרא בלשון רמית התרגום הנקרא וולגתה וגם הוא למד מחכמי ישראל בזמנו וגם הוא מזכירם בחוות וגם הוא מדבר במקומות על הוועט העותיות בלשון העברית ובשום מקום אינו מזכיר כי בפי רבותיו היהודים אין בהע לוועת התנועות כמו בתרגום hoping אלא גם הוא מעטיק את השמות ארובם כצורתם בתרגום היווני וגם המילים coastal וespister 2 intentional בעברת התנועות moi בתרגום היווני שאת נועה המסומנה אצלנו היא מועטקה אצלו בכל אע, ורק מילים החדות, בשר, זכר, מועטקות אצלו, בוסו, זוכר. ודווקא זה מעיד כי הוא לא נגרר אחרי התרגום היווני, אלא העתיק את התנועות באמת כמו ששמע אותן מפי רבותיו היהודים, שקצתם היו מתבריה. הרי אנו רואים עידות שאין ספק בה, כי במשך שמונה מאות שנה, העברת התנועה המסומנה אצלנו בכמץ, הייתה בפי היהודים בארץ ישראל, ככל הפתח. אבל גם בזה אין ספק, כי בימי מתקני הניקוד שלנו, הייתה העברת תנועה זו או, או בכל שבין אה ובין אה. ורגליים לדבר כי הספרדים, שרובם הם יגולי יהודה, ועצלם לשמירה העברת המילים בכל תנועת הפתח, במקום שמסומן בהנוסחה המקובלת שלנו בכמץ, רובם הם מהגולים שגלו מהארץ קודם שנטווה השינוי ההור, בהברת התנועות. והאשכנזים, וכמוכן התימנים, שהצלם נוהג את העברת כל אה במקום הקמץ, רובם מיגולים שגלו מהארץ אחר שנטווה השינוי הנזכר בהברה. והיוצא מזה הוא, שהצל יהודיה מזרח נשמירה ההברה היותר קדומה, שיש לנו עידות ועדאית עליה, לזמן של כשמונה מאות שנה. ואין שום יסוד לחשוב, שלפני הזמן ההוא, הייתה ההברה אחרת. והאילו ההברה הנהוגה אצל יהודי המערב, היא מזמן מאוחר, מימי כל כול הלשון והשתבשותה, בפי השארית, שנשארה עוד בארץ ישראל. ובדבר השאלה המעשית, באיזו ההברה היה ראוי לבחור בשעה שהתחילה הלשון להיות בפי הציבור היהודי בארץ ישראל? הנה מפני הסיבות לתאמים שאין כאן המקום לבערם, נתקבלה אז ההברה המזרחית, והיא ההברת הלשון החיה בארץ ישראל, שכל מי ששמע אותה מפי הדור החדש, היא שתומם על יופייה. סוף המאמר, המבטא בלשון העברית, מעט אליהזר בן יהודה.