 Jeg står her med en model af den menneskelig jærne, vores fantastiske jærne, og emnet for forlæsning i dag, det er, kan man se depression i jærne. Lesendter for Psykiatets forskning i Riesgård ved Århus, der har vi mange år forsket i depression, specialt ved hjælp af skandning af jernen, det vi kalder MR-skandning. Er depression en vægtig sygdom, det er det i høj grad. Depression rammer op mod 150.000-200.000 mennesker, op til en femte del af os af alle dansker og ved i løbet af en livstid få en depression. Det vil sige de fleste af os inden kender nogen, der har været deprimeret eller har selv prøvet at være deprimeret. Depression er en alvorlig sygdom, og som billedet her kan give lidt stemning af, så kan man som deprimeret godt føle sig meget alene, og det kan være sådan en alvorlig sygdom, at man faktisk kan dø af det. Depressionen er faktisk på verdens sundhedsorganisationens liste over de sygdom, der ført til mest lide sig for den enkelte person. Det, vi er kommet ind på i fordraget her, er ganske kort om nogle af de mange årsager, der er til depression, om hjernefandringer ved depression, og mere specifikt om, hvad man kan bruge MR-skandning til ved depression. Som jeg nevnt lige før er der rigtig mange årsager til depression. Jeg vil nevne nogle stykker af dem her. Det første man kan nevne, det er genetisk stiftposition, hvordan vores afmæsses er ud, hvad man har afet for sine forældre og forfæder. Det er faktisk vist, at har man familie, tætteslægninger, det vil sige forældre, søskene eller børn, der har depression, så er man faktisk i øget risiko for selv at få en depression. Samtidig er der selvfølgelig nogle yderomstendtigheder, det vi kan kalde livsomstendtigheder, som også kan medvirke til eller udløse end depression. Det kan være de ting, vi kan komme ud for i løbet af livet, det kan være dødsfald, det kan være skilsmise, det kan være mestesidt arbejde, og det kan også være stressne omstendtigheder, i det her tilfælde er det, som oftest, mere langvarig stress, der kan føre til egentlig depressionstill stand. Og så er der travmerne, altså nogle større begivenheder, det kan både være ulykker, det kan være voldsomme hendelser, røvrigforsøge, det kan være voldteksforsøg eller linne, altså større travmer i livet, man kan opleve, som kan udløse en depression. Hvis man kigger sådan lidt mere biologisk på det nu, var genetikken selvfølgelig også meget biologisk, men hjernesinalsystemer. Man ved faktisk en del om, hvad der sker i hjernen ved depression, og der er ikke nogen tvivl om, at den forstyrelse i hjernesinalsystemer kan medvirke til at udløse en depression. I de senere år er der kommet meget fokus på noget, man med et fint ord kalder vaskulære risikofaktorer. Vaskulære risikofaktorer er sådan noget, som forhårede blødtryk, sukkersyge, altså ting, der fører til overforkaltning, forsnævet og grænspuls over, og det, der i sista inden kan give sådan noget som blødpropigertet eller blødpropigerne. Man har faktisk fundet ud af, at de her vaskulære risikofaktorer, de også ører risikon for at få depression. Depression i sig selv ører faktisk også risikon for at få det, der hedder en vaskulære sydom, for eksempel blødprop i hjertet eller blødprop i hjernen. Så den her risiko går begge vej, og det er meget interessant, og det vil jeg vente tilbage til lidt senere. Som sagt var det her kun et lille udsnit, at de årsager er til depression. Der er mange andre årsager, som jeg ikke vil komme nærmere ind på her. Hjerneforandringer ved depression, som jeg er nævnt lige før, så ved vi faktisk en del om, hvad der sker i hjernen ved depression. Mange af de forandringer, jeg er nævnt nu, er der jo ikke noget, der er typisk kun for depression. Det er også forandringer, som ses ved, for eksempel demens eller væseniologiske sydommen. Det her er et snit igennem hjernen, så den cirka midt i hjernen svarer til, at man sker hjernen igennem her. Det, man ved om hjernenforandringer ved depression, er, at der er en forstyrrelse i det her tilfælde. En nedsatment af sinalsstofferne, seotonin og nordadrenalin, som nogle af de stoffer som nævcellerne bruger til at snakke med hinanden med populært sagt. Der er mange andre sinalsstoffer, en seotonin og nordadrenalin, blandt andet et sinalsstoff, det hedder dopamin. Dopamin er specielt interessant, når man snakker lykkeforskning. Fordi hvor sidder lykken hen, kan man pege på et bestemt område i hjernen, hvor lykken sidder. Nej, det kan man faktisk ikke, men man ved, at dopamin er et af de sinalsstoffer i hjernen, som har stor betydning for vores lykkefølelse, vores lystfølelse. Depression er i midletid meget kompliceret sygdom, så det er simpelthen et samspil mellem seotonin, nordadrenalin og mange af de andre sinalsstoffer, man ser i hjernen. Så depression er ikke det modsatte af lykke, men de her sinalsstoffer indgår i det komplekse billede, som depressionssygdom er. Nogle af de andre hjernefandringer, som man kan opleve ved depression, det er skrumtning af visse hjernområder. Jeg har nævnt et eksempel her, et område, der hedder hippocampus, som er et center, der ligger her, centralen i hjernen, og som har stor betydning for vores hukommelse. Hukommelsen kan være svært påvirket ved depression. Andre forandringer, man kan se i hjernen ved depression, det er lesjoner i den såkaldte hvide substans i hjernen. Det er særligt, hvis man får depression senere i livet, altså efter 50 årsælderen. Og lige netop de her lesjoner i hjernens hvide substans, dem vil jeg vente tilbage til om lidt. Andre forandringer kan være egentlig blodpropper, det man også kender som apopleksi, hvor man for eksempel bliver lammet i den ene side af ansigtet. I det her tilfælde er det ofte det man kalder ståmeblodpropper, som ikke nødvendigvis giver lammelser eller følelsesudfall, men som nogle blodpropper, der sidder nogle bestemte steder i hjernen, som har betydning for vores måde at tænke og handle på. Ståmeblodpropper. Endelig så kan man se en nedsat blodtilførsel til den forstedel af hjernen, det der hedder panelabberne. Det er også noget, der har forsket meget i ved depression. Det er vigtigt at vide noget om, hvad der sker i hjernen ved depression i forhold til at kunne udvikle og forbedre vores behandling af depression, måske specielt den medicinske behandling af depression. En af måderne at finde ud af mere om, hvad der sker i hjernen ved depression på, det er ved at bruge hjerneskandning i det her tilfælde emerskandning af hjernen. Jeg har et lille billede med herover, der viser en nævcelle med en masse udløbere. Hjernen består for en stor del af vand, men også mange af de her nævceller. Det her er et emerskandingsbillede af hjernen. Det er taget sådan midt igennem ansigtet. Man ser tydeligt store lillejernen på personen, og sker man hjernen igennem på skanderen på den her led, illustreret så ledes, så får man et billede, der ser sådan her ud. Det man kan lægge mærke til her er, at der er noget gråt herude ved hjernevinningerne. Det kalder man hjernepakken eller den grov substans, og der er det vide herinde i midten, som kaldes hjernemavn eller den vide substans. Den vide substans består mest en dels af alle de her udløbere. Altså populært sagt en masse ledninger, hvor imod den grov substans mest består af nævcellelemerne, kan man sige, i computeren i hjernen. Den vide substans, som jeg har vist her, den er interessant på mange måder. En af måderne, den er interessant på, er, at der i den her vide substans med alleren kan komme nogle forandringer, som man kalder vide substans lesioner, eller på engelsk white matter lesions. Lesionerne ser så ledes ud. Jeg har parede på nogle af dem her i en forstået udgave her. Lesionerne i den vide substans er som sagt noget, der kan komme med alleren. Mange vil også få dem, specielt efter 50 års saleren. Har man forhåret blodtryk, har man sukker syge eller, hvis man ryger, særligt hvis man ryger måske, så vil man give udvis for flere lesioner, end hvis man ikke havde de her tilstande. Det, der er interessant i forhold til depression, er, at nyere forskning har viset, at deprimeret, specielt dem, der får deres første depression efter 50 års saleren, de faktisk har flere af de her lesioner, end en tilsvejende rask kontrollperson. Det, vi har gjort ved Center for Suriades forskning i Riskov, er, at vi har undersøgt en gruppe deprimeret mennesker, som har fået deres første depression efter 50 års saleren, og sammenligne dem med en gruppe af raske eller smagthed kontrollpersoner. Vi kiggede på, hvor de her lesioner sidder hende i anden. Det her viser sådan et, kan man sige, et overflade billede af hjernen. Faktisk lidt svarne til modellen her. Det, vi fandt ud af, var, at den deprimerede gruppe havde flere lesioner lokaliseret de her to steder i hjernen, end de raske kontrollpersoner. Specielt det sted her, der er markerede med A, første hjernen er interessant, fordi man ved, ved depression, er det særligt de nævbaner, der går fra den første del af hjernen, og ind til hjernens indre, som man da ikke kan se på det her overflade billede af hjernen. Det her betydning for vores følelsesliv, for vores måde at tænke på, og for så vidt også for vores humør. Derfor er det interessant ved depressionen. Men de her lesioner, hvad er det egentlig præcis for nogle nævbaner, de rammer? Jeg har taget et billede med igen, der viser hjernen set fra siden, et hellermindigt emerskaningsbillede. Ved at bruge en specielt emerskaningsteknik, som hedder fibertracking, hvor man kan visualisere forløbet af hjernens nævforbindelser, så kan man faktisk få et indtryk af, hvad det er for nogle nævforbindelser, de her vidt substanslesioner, de rammer. Det her er et eksempel på fibertracking som metoden hedder, hvor man kan se forløbet af hjernens nævforbindelser. De blå forbindelser på billedet her, det er dem, der går frem, de grønner, dem, der går op og ned, og de røde af dem, der går ind og ud af billedetsplan. Ved at bruge den her teknik, og sammenholde dem med lokalisationen af de her vidt substanslesioner, som jeg vist jer før, så kan man faktisk vise, hvad det er for nogle nævbaner, der bliver ramt. Det er det her et eksempel på, det her er en person, der har to lesioner, der sidder i en her, der sidder i en her, og man kan faktisk se det langstrakte forløb af nævfiberbunder, som bliver ramt i det her tilfælde, et fiberbundt, som går helt oppe fra hjernepakken, her og faktisk helt ned hjernestammen, der ligger hernede. Vi benødt den her fibertracking-metode, sammenholdt med lokalisationen og forekomsten af de lesionerne i en vidt substans, til at kigge på, hvilken betydning har det for depression. Vi kiggede på sværhedsgræn og depression, og billedet her viser et resultat af, hvor vi kigger på sammenhæng mellem sværhedsgræn og depression og lokalisationen af lesionerne i den vidste substans, mere præcis sagt, hvad det er for nogle nævbander, der bliver ramt, når du har en sværre depression. Det viser billed A og billed B. Særligt interessant er måske billed B. Det kan være svært at se, hvis man ikke er vant til at se på emnerskandingsbilleder, men det jeg kan fortælle er, at lokalisationerne her faktisk ligger i et område, i et navbanesystem som hedder elimpisk system, og som har en stor grad af betydning ved depression, fordi det er med til at regulere vores følelsesliv, vores humør og vores tænkeevner. Så tilbage til det obrændelige spørgsmål. Kan man se depression i hjernen? Det er et spørgsmål, jeg ofst er blevet stillet, af de personer, der har medvirket i vores undersøgelser. Kan man se en depression i hjernen? Det kortesvar er, nej, ikke præcist. Man kan også vælge at sige både over. Vi ved en masse om, hvad der sker i hjernen, men mange af de ting, vi ved, mange af de ting, jeg nævnte, er kænte hjerneforandringer ved depression, det er noget, man har undersøgt på en stor gruppe, at deprimerede mennesker og en stor gruppe er raske mennesker. Som teknikken er i dag, der kan man ikke gå ud, tage en tilfældig person på gaden, og så sige, du har en depression, eller du har ikke en depression, eller du vil udvikle en depression. Det kan man ikke i hvert fald ikke nu. Til gengæld kan vi bruge teknikerne til at blive klogere på, hvad der sker i hjernen ved depression, og dermed forhåbentlig være med til at udvikle bedre behandlingsmetoder, mere målrettede behandlingsmetoder, og måske endda kunne forbygge nogle af de hjerneforandringer, som jeg har nævnt sker ved depression, blandt andet lesjonerne i den hvid substans i hjernen. Så hjernen er et kompliserede netværk af vej, illustreret ved det her billede. Vi kender nogen få af vejene endnu forhåbentlig, for vi er et bedre overblik over alle de her vej i fremtiden, og det er noget af det, som vi arbejder med ved Centerfysiologiatisforskning i Riksgård ved Aarhus. Hvis du vil vide mere om, hvad vi laver, kan jeg henvise til vores hjemmeside, eller til MindLap ved Aarhus Universitet, hvor I også kan læse mere om den hjerneforskning, der foregår.