 Sok szeretettel köszöntünk mindenkit, akit aki visszatért a káviszületből. Reméljük, hogy az online közvetítést követőknek is sikerült egy kis kávétfogyasztaniuk, vagy valami egyéb frissítőt, és akkor elérkeztünk most ahhoz a programponthoz, amikor a konferenciá témájával összefüggésben a gyakorlatban dolgozó kollégák fogják a seját tapasztolatajikat, reflekszióikat megosztani velünk. Ezt szeretnék mindeninkább interaktívál formálni, de ennek ellenére, hogy néhány előre felkért hozzászólunk van, az előre felkért hozzászolókat most felolvasom és elnézés kérek, hogy nem biztos, hogy tökéletesen tudom az ABC tartani, felkértők Békési Timeát, felkértők Bajzát Sándor, Dudis Dénest, Füstös Kiberovot, Halle Viktor, Pelbad Gergely, Pál Falviselj lát, Szabo Júdított és Személyát Jánosz, hogy a témával összefüggésben oszszameg velünk a gondolatajit, és előzetesen néhány kérdést eljut tattunk a felkért hozzászólóknak, és ezeket a kérdékeseket most felolvasnám, csak azért, hogy picitként emlékeztető, hogy mégis, mik voltak azok a gondolatok, amik megfogalmazottak bennünk, hogy ekkor ékelle ne talán szervezni ezt a diszkúrzost, ez kapcsolódik az eddig elhamzott előadásokhoz, meg további olyan kérdéseket is tartalma az, ami tud gondolunk, hogy ehez a témakörhöz kapcsolódan érdemes megvitatnunk. Tehát ilyen kérdések, hogy mi a függőség, betegség, vagy társadalmi alkalmazkodási technika. Van-e a bizonyítojik alapuságnak szerepe leheten mérni a felépülés eredményességét? Ha valaki függő, akkor egész életére függő marad, mi az ön segítő csoportok tapasztalata, segítők és a klinikai ellátás szerepe is kapcsolata? Milyen különbségek vannak a különböző terépiás módszerek között? Mi a hitzerepe a felépülésben? Létezik-e mélypont és üdvöse, hogy a függő elérje ezt a mélypontok? Vajon a hozzá tartozó mit tehet, hogy motiválja a függőt a változásra? Foglalkozunk el eleget a gyermekkori traumákkal, vagy éppen túl sokat foglalkozunk velük. Lehetségesen mértékletes szerhasználalt felépülő függő kesetében. Ebből és más szempontból mit adott hozzá a viselkedési adüktiok utatása a függőségek megértéséhez. Hát ugye ezzel foglalkozott most leginkább demetravizsoltálő adása. Nos tehát a továbbiagban, tehát a felkért hozzászólóinkat fogjuk megkérni arra, hogy gondolatajikat osszágt meg velünk, szeretnék mindeninkább interaktívá tenni ezt a zitkövetkező részt. Ennek ellenére nem egy kerekasztalt vagy panelbeszélgetés gondoltunk szervezni, hanem mindenki, aki a felkért hozzászóló sorában van, azt javaslom, hogy talán éppen ebben az alfabetikus sor rendben lenne, jó, hogyha elmondaná gondolata, hogy ki vétel ez alul sejla, aki nek viszont van powerpoint-presentáció, és ezért gondoltuk, hogy ez nem volt kötelező a powerpoint-presentáció, ez egy lehetőség volt, és a sejle értezzel a lehetősége, és ő ezekből a kérdésekből válogatott, hogyha jól tudom, hogy ezekre fog valamelyest válaszolni, nyilván ugye megint csak az elmúlt tizen valahány hónaparra készített bennünket, hogy a gondolatainkat azokat pp.tékben struktúrályok. Tehát, hogy akkor azt javaslom, hogy abban a sorrendben szólajanak meg a zelkövetkező résznek a részevői, ahogy alfabetikusan következnének, majd segitek, hogyha véletlenül ez nem lenne meg, hogy ki után ki következik, azt szeretném megkérni, hogy mindenki kicsit próbálja meg a mondokáját időkordátok közészorítani, és azt szeretném, hogyha arra is lehetőség lenne, hogy a jelenlevők is hozzá tudjanak szólni. Itt nem gondolnám, hogy az lenne cairavezető, hogyha meg kellene várni minden panerészvedőnek, vagy felkért hozzá szólónak a megnilatkozását, és utána fegyelmezettem összegyűjtött kérvéseket, intézünk hozzájuk, hanem menetközben is, hogyha van valamely olyan, ami azonnali refleksziót, hogy választik ényel, akkor azt javaslom, hogy teremcsük meg ennek a lehetőségét, kérem javaslom, hogy akik az online adást figyelik azok is, hogyha kérdésük észrevételük lenne, akkor ezt fogalmazák meg. Ugye itt van ilyen csett felszín, ahol ezt meg lehet tenni, igen, a kollégák bologatnak, és hogy az lenne nagyon jó, hogyha végén valamilyen oldott beszélgetésbe tudnánk bocsátkozni ennek a nagyon izgalmas témának a megvittatása során. Jó? Úgyhogy akkor most álltadom neked sejle a mikrofon. Köszönöm. Köszönöm. Én gubutzpán felviselj le vagyok, szakmámat tekintve, alavégzettségemet tekintve kriminológus vagyok, egy picit bővebben szeretnék bemutatkozni, teszem ezt azért, hogy azért kontextusa is adjan, annak hogy miért ezeket a témákat választottam, szóval, hogy alavégzettségemet tekintve én kriminológus vagyok, 2007-ben végeztem Londonban a Kingston Egyetemen, és utána 2008-ban pedig a Keleven Gábor is méhaldi ez csaba, eltelvezetett le olyan michi alapítványban kezdtem meg, ha lehetjük mondani a szakmai pályafutásom, bekördöztem 10 hónap per a 16 heroín függő fiatal ember mellé, és részt fevő megfigyelőként néztem, hogy hogyan épülnek ők fel. Késsaba ráztanáróléknál a szemelevejszemelvégeztem, az adiktológiai konzultást képzést Pécsen szintén a Keleven Gáboréknál, a reflektív adiktológiai tavaly pedig csaláterapéuk taként végeztem a szemelevejszegyettemem, és a pályafavicentrumnak, hogy a tulajdonosa szerintem ezt még egy fontos információ az egy magán tulajdonú ugyambulás, mint bentlakásos adiktológiai profilú intézmény. És hogy én azokat a téva pontokat választottam ki, amikkel mindenapokban találkozom a munkem során, ilyen a változás, a motiváció, a segítőszerepe, az intervenció, negatív gyermekorjélmények és a trauma. És próbáltam, hogy a saját tapasztalatáimat összegyűjteni, hogy közben azért hozzáolvastam, és így próbáltam referenciákat is gyűjteni szakirodalomból. Ugye, hogy a motivációról beszélünk nekem az első, és nagyon akkor még nem volt annyira megdöbbentő tapasztalat, mint utólak, hogy hogyan tekint a brygyi iskola hívja, hogyan tekintenek a motivációra. És azt láttam, hogy ez nagyon gyakran van a segítőknek a fókuszába, és nagyon gyakran lesznek tőle frustrártak, főleg, akkor amikor mondjuk ezt hihelyenzi a klienzsből. Nagyon gyakran látom azt, hogy a kezelésnek az előfeldétele, tehát nem lehet bejutni bizonyos eláltó helyekre, akkor, hogyha nincsen egy erős motiváció. Illetve, akkor amikor a motiváció hihelyenjáról beszélünk, akkor meg nagyon gyakorta látom azt, hogy a segítők, ez nem mindenkinek vonatkozik, nem tudom, hogy odaírtam, hogy van erre gyakorlat, de hogy ez nyilván nem minden segítőre igaz, de hogy gyakran élőzi magát a segítő tehetet lennek, ha a klienzs sajátos vagy saját kudarcának sikertelenségének tekintik azt, amikor ő nem motivált, és hogyha terápiába, valakelymilyen terápiába nem kerül be, vagy abban ki esik, akkor azt mondják, hogy nem vagy elég motivált, ezért nem tuds megcsene egy terápiácsem. És az elégtelen együttműködés okált is általag a szakemberekel ebbe keresik, hogy nem motivált a klienzs. Gyakran tekintenek úgy arra, amithez egy személyiség érgylenne, tehát hogy vagy, motivált az illettől vagy, nem. Az gondolom, hogy, hogy motivált klienzsnek általában ezen iskola hívei azt tekinték, amikor valaki elfagadja a diagnós, és azóval az identitással tudaszonosulni, hogy alkalfüggő vagy drogfüggő, illetve a program minden elemét mindig elfagadja, együttműködik, akkor ő egy motivált klienzs. És a másik pedig, ami nagyon jellemző, hogy a motiváció az mindig a klienzs felölőség is van, nem a segítői. Én amit egy picit jobban maga vénak, vallok és én látok működni a minden napokban, az az, amikor a motivációra út tekintünk, mint egy olyan indikátorra, ami megmutatja azt, hogy milyen a változást természete. Van egy treatment improvement protocol 1999-ből, én javan észt azt használtam föl, akkor, amikor keretet attam, ugye a mondani valómnak. Nyilván valóan varnak frissabb meg újabb kutatások, én azért használtam ilyen régit, mert hogy az is megdöbbent, hogy ezek az információk annyira régóta ott vannak. Tehát, hogy olyan dolog beszélgetünk, ami már nem tudom, 20 éve is nyilván való volt. De, hogy meg még is fontos, hogy beszéljünk róla, mert hogy a saját szakmánkat is nagyon megosztja. Itthon szerintem jobban, mint külföldön. Én azt gondolom, hogy a motiváció az egy ilyen több dimensziós dolog. Tehát nyilván valóan van egy ilyen belső kényszer, egy belső, nem tudom, ilyen biológiai drive, vagy vágy a klínes részéről, hogy változni akarjon. De, hogy van egy külső nyomás, vagy cél, ami mindenféle képpen befolyásolja a klínes, nagyon fontos az, hogy ő mit gondol arra, hogy az ő szerhasználata magatartása, az milyen hasznokkal és milyen kozkezatokkal jársaját maga számára, majd késeből fogok beszélni, vagy szeretném, hogy herről is tudnánk beszélni, hogy ez, és azért is emeltem ki, hogy szerintem ez azért nagyon fontos, mert ez nagyon gyakran ilyen tudatalatti dolog, és nagyon sok szór haszonnak. Tehát, hogy akármilyen furcsa haszvonna járaző szerhasználata a szerve számára, és ilyenkor látjuk azt, hogy kevésbé motivált a változási irányába, de hogyha rá látunk, hogy mi ez a mögöttes haszon, akkor talán hatékonyabban tudunk dolgozni. Aztán ilyen van a kognitív helyzetértékel, és amikor egyszerűen felmérjük azt, hogy mi az előnye meg a hátránya, talán ezt valahol még megjamlítettem, de hogyha nem, akkor mondom most, hogy a természetes, hogy mondjam, segítség néküli felépülésben van ennek általában szerepe, én találtam egy statistikát, hogy ilyen 30-60 százalékban, akik spontán épülnek föl, akkor ezeket a, hogy ezt használják ezt a kognitív helyzetértékel, és ugye a motiváció ebben az értelenben, ugye nem egy statikus ellen vonás, hanem függató, hogy milyen szituációban fulgtóál intenszitása változik, és hogy nyilván valóan azt én is azt gondolom, hogy kell a belső drive, de külsőtény ezeknek ő szerintem nincsenek meg az alafeltételei annak, hogy valaki változni szeressen akarjon, vagy kezelisbe kerüljen, azt látjuk, de majd erről dénes fog beszélni, ugye dénes, hogy mennyire meg a dinka is fogról beszélni, hogy mennyire fontos az, hogy a család a barátok és a közösség mennyire támogató szóval, hogy az intervencionak az alapja, hogy ha találkozunk nem motivált kliánse, vagy nem eléggé motivált alakkor, akkor a környezet motivációját lehet használni. Nyilván valóan a külső motivációnak, hogy a támogatásnak a hiánya én szerintem ezt látjuk a mindenapig akorlatban, hogy abszolult befolyás olyan, a kliánes motivációját is nyilván valóan negatív irányba. A motiváció azt vallom, és akkor ide hoztam erékebb igyvatkozásokat is, hogy a motiváció megváltoztható, vagy fokhoztható a változásnak bármely pontján és hogy én ebből azt a következtetést vondtam le, hogy a kliánesnek ilyen szempontból nem szükség szerül, hogy elérja a mélypontját, ugye ebből szerintem van egy vita így szakmán belül is. Nem látjuk, hogy nem tapasztalják azt a mindenapokba, hogy mindenki ne kell kéne érni valami olyan, nem tudom, következményt vagy megényően következményt, ami nem visszafordítható, ahhoz, hogy belással az, hogy változni a kell, és ami szerinte menni is fontosabb, hogy a segítők nekebben nagyon egyszerrepe van, hogy ők fokhozhatják a kliánesnek a motivációját. A pártényezőt felsoroltam, ami befolyásaltja a motivációt pozitív irányba, még a distresszek is, tehát, hogy ha valaki nem felsziós epizódon vantól, vagy a szoronges állapoton gyakran kérsegítséget, akármilyen olyan krizis, ami vagy életünk úgy van, hogy normális részét képezik, vagy élet szakaszhoz kötöttek, tehát bekövetkezik minden képint, például a, nem tudom házase, vagy szülővévállás, vagy, de hogy nyilvannak a paranormatív krizisek, mint például akár egy baleset, vagy vagy haláleset, de hogy ezek minden tényezők, amik meghaterozzák azt, hogy valaki elindule a kérdőzés útján. Ugy erről már beszéltünk, hogy ez fontos, hogy az előnyöket hátrányokat felmérje az illető és hogy ráálláson erre a problémára, illetve a külsősztön zöktényezőkről is, végül is beszéltem. És hogy ez a egyik kedvenc részem, hogy a segítőknek mi lehet a szerepe. Tehát az, hogy ráhatással vannak a kliensenek, a minden napjára szerintem abban nincs vita, abban lehet vita, mertékben, és hogy én találtam olyan kutatás, és itt szánikosan hoztam régebbit, ami hatalmas nagy különbségeket. Én egy ilyen drámaí módon megmutatta azt, hogy ugyanazom programban, látszolak ugyanazta technikát használva, milyen különbségek voltak a klienes kezelésben maradása arányaiban, vagy nem tudom, számaiban annak függvényeben, hogy valaki nagyon konfrontatív technikát használt, úgyhogy ilyen nagyon megértő volt és segítette a klienest. És akkor ebből következik az, hogy a segítőknek a stílusa, angol szakíradalmat olvastam, nem tudom, hogy ez tájölt, hogy lehet jobban lefordítani, de akár én mozzártan is ide tartozik, hogy előrevetíti azt, hogy a klienes milyen utat fog felépülési utat, ezek utat fog bejárni és sokkal fontosabb tényezőként kell szerintem erre gondolni, mint a klienestnek a saját ellengonásra íra. És ami még szerintem nagyon fontos, hogy az, hogy milyen segítőnek az interpersonális késsége, meg milyen szövetséget tud ki alakítani a klienesel, az néha sokkal, sokkal fontosabb, hogy valakinek hány diplomája van, hogy milyen szakmai végzettsége van, úgyhogy szerintem ez is egy ilyen és akkor akár hányan jártunk bármeni skolába, hogy ezeket mindig ilyen alapok, hogy milyen legyen egy jó segítő, a rogelszé hárvasson túl, de hogy szereteteljesen tudjon odafordulni, a birtókló annyíván valóan barátságos legyen, őszinten forduljon oda, tiszteleteljesen viselkegyen biztató támogató, a titűgyen rendelkezen is empatikus legyen. És azon van okatom, amikor ezt így begépeltem, hogy jól hát ez olyan egyértelved, hogy ne héz. Tehát hogy akkor, de mégis mennyi alkalommal találkozom nem csak kollegával, hanem saját magamai szembe jövök, ugye a múltamra visszagondolval, hogy tudtam el mindig tiszteleteljesen viselkeni, hogy őszinten empátia odafordulni, hogy befolyás voltak engem, hogy olyan mítoszok vagy olyan nem tudom szempontok vagy meggyőződések, amik mondjuk ezeket nem engedték meg, ami mondjuk szerintem ilyen alapvető dolog, de szerintem szerül, és hogy kliensektől meg hallom történeteket nem egyet nem kettőt, hogy hogy mondjam arra való givatkozással hogy ő egy szerhasználó nyelviselkedést érdemel, a médiáról ne is beszéljünk, mert hogy ez meg nagyon felkapott ezeket a nagyon konfrontatív technikákat nem tudom, tehát hogy biztos ezek népszerűdvek, nem tudom, hogy miért, hogy látjuk, hogy a máskat, hogyan alázzák meg. Eség? Ja. Tehát hogy, és azt tudjuk, hogy ezek a konfrontatív technikák, ezek a stílusok lehet jövök innen működnek, mert hogy hallottam ilyen tapasztalatokat, hogy neki ezt segített, de hogy ha összeségeben nézzük, akkor nagyság rendekkel ronkja a klínes felépülését az, hogy milyen támogatói segítőjátítődek találkozik. És akkor most motivált a klínes, nem motivált, hogy fősoroltok a kérdéseket, hogy mi dönti el, és ezeket a kérdéseket azért írtam fel, mert mert hogy nyilván gyújtottam tapasztalatokat még 14-evel, ezelőtt rehabokról is, meg hát ugye azúta is foglalkoztott egy olyan kérdés, hogy tulajdonképpen mi történik, akkor a klínes el, amikor a motivációi negatív irányba változnak, tehát hogy miért dönt, úgy a felépülésben lévő függő két hónapután, fél év után, 5 év után, hogy ha egyáltal ez egy döntés, hogy megcsúszik visszaesik, hogy mik ezek az erők, mik azok a fájdalmak, úgy azt mondjuk, hogy atribúltumai a függőségnek az, hogy tagadja, meg ellenál meg, de hogy közben, nem sokszor volt az az az érzés, hogy itt az érezen ennél többről van, szó, minsem, hogy az a függőség természete, és talán itján be az, hogy hogy miért számora hasonnal, hogy hétkoznapi logikával meg sem érthető az, hogy mondjuk a, nem tudom, teszem, hogy a kégolyó utcába az onkolagi intézetem miért dohányzik valaki, úgyhogy már fél tüdeje hiányzik, vagy már elveszített a családját, de hogy még mondjuk mindig drogokat használ, és hogy gyakran találkozom azzal, hogy elintézzük, hogy nem motivál, de hogy szerintem ennél több-több van. És hogy, így jutottam el oda, igen, mostan sem nagyon a negatív gyerekkori élmények illetve a traumághatásai arra, hogy később valaki függövé válik. Picit erről beszélnék, biztosok a nismerítek, akik nem mond nekik elmondanám, hogy ez az éjsz, study éjsz tanulmány, ez a adverse childhood experience, ez a negatív gyerekkori élmények kett vizsgálják a felnőtt kodiegéségügyi állapot hóz képest. Kb. 50 év távlatába nézik ezt meg. Én egy picit beszélnék az előzményről, mert hogy ez nekem olyan tanulságos volt, amikor erről olvastam, hogy akik eredetileg, mert ugye mai napig folynak ilyen study-k, vagy ilyen tanulmányok, ki eredetileg ezt csinálta, hogy ő egy ilyen fogyensi programmót vezetett az egyesült államokban több évtizedelezőlt, és azt vigyáltamák, hogy azok a kliensek kezdtek, nem motiváltál válni a programsorán, akik te is tették a célokat, tehát akik elkezdtek fogni, és elkezdtek kipörögni a csoportokról, azok maradtak ott, akik szabályszegő módon azért nem tudták úgy teljesíteni minden lépését a programnak, de akik sikeresek voltak, ebben folytak, ki kiléptek a programokból, és ez a programvezető elkezett azon gondolkodni, hogy mégis mi van ebbe a hát terébe fel, megkeresett ezeket az embereket elkezett kérdői vezni, nem kérdezett direkbelül, hogy gyerekkori negatív évényekre, de hogy megfigyelte azt, hogy a helyesöknek a legnagyobb része egy gyerekkorában abúzusokat trommelkat szemvedett el, és úgy így jött arra a következtetésre, hogy az volt a hipotézise, hogy hát azért esnek ki a programból, mert hogy sokkal nagyobb hátránya jár a program sikeresége számukra, mint az, hogy tulajdonképpen át most itt a jéteről beszélünk, de hogy ez az ő szerük, tehát hogy szerhasználok maradnak, és akkor itt két dolgot írtam föl, hogy ugye az ételnek a kompozív használata a psihére meg nagyon sok előnyős hatása van, de ezt úgy tudjuk a minden napokból, vagy ezt én is gyakran tapasztal, de hogy ez nem mindig tudatos, illetve annak, hogy valaki nagyon-nagyon elhízó tannak, vannak ismert, de egyébként felem ismert, és meg nem nőzett előnyei, így érdemes gondolni azokra, akik mondjuk, szexuel és abuzust szemvedtek el, vagy a gyerekkorokba, vagy később, hogy ezért az a megközelíthetetlenség, amit fel tudnak magukra építeni, akkor amikor nagyon sokat esznek, és nagyon szóval, hogy ebből jött ez a study, és 17.000 emberen, igen, 17.000 középosztályberi felnőttet kérdeztek meg, negatív gyerekkori élményelikről, és ezt összevetették a későbbiek, és így problémáig kálílt a korai elhalállózással is, nyolc kategóriában lehetett, hogy mondja, hogy isgálták meg, hogy valaki nekik van egy negatív gyerekkori élményel, és nem sorom fel az összeset, de az babisztos vagyok, hogy elzerít a klienesény kapcsán találkozunk, nem egy jelen, kettőben, nem három alhanyom inkább több be, és hogy mondhatjuk az, de mannyiák is fog derülni, hogy azért az ő esetükben talán gyakoríbbak ezek a történések. És hogy felíték azt mondták, akik ezt a kutatást eredetileg vitték, hogyha ezek a gyerekkori élmények hosszan fennálnak, ismétlődően fennálnak, akkor olyan traumatikus stressz éri az idegráncjárt, olyan trauma reakciók jönnek válaszként, ami hosszú te van megbetegeréshez kezve vezelt, vagy pedig valaki rá el egy ilyen külső gyógyító dologra, mint például a kermény szerhasználat, és ebből próbálja kompenzálni ezeket a traumatikus stressz reakciókat. És hogy számokról is beszéljünk, hogy akiknél, legalább négy van jannáltok kategóriában volt a negatív gyerekkori élmény, ott azt találták, hogy egy tő százalékkal letek a nagyobes életek dohányusok, ezer kettő százalékkal nagyobes életek is éreltek van döngyékosságot, hete százalékkal nagyobes életek alkófüggővé, és ezer százalékkal nagyobes életek intravényes dorok használóvá. Nem hoztam ide, de léteznek most már Magyarországon is ilyen kutatások, a Makarami hályi pár évvel ezelőtt illetve ha jól tudom, akar a kulitárnék, a Debreceni egyetemem egy ilyen kutatást, de hogy akkor mi is van között a milyen kapcsolat, azt látjuk, hogy egyenes anány összefüggés van a negatív gyerekorélmények illetve az adikciós újossága között, megkérő jeleszetetlenül az gondolom, hogy a trauma-ból fakadó mentális megbetegedés illetve az adikció, az ilyen oda visszaható ördögi kör, és hogy ezt azt gondolom, hogy mindenapot tapasztaljuk mi is a kliensekkel való munkasorán, hogy ha ezzel így tudunk azonosulni, akkor tudjuk azt mondani, hogy a Szerraszáltasztul adnak egy teljesen érthető reakció arra, ami történt a testel, meg az elmével, akkor amikor ezeket a trauma-ek a teljeszem vette, és akkor itt egy picit provokálnék, és aztán majd, szerintem mentél megtök jó lehet majd beszélgetni, hogy mennyire megkérdeje lőszhető, vagy azoknak a felébülési programoknak a szempont rendszerre, vagy-vagy program elemi, amikor azt mondjuk, hogy a fügülségben szemvedő egyén attól, hogy ő abstínes, vagy attól majd ő jobban fogja magát érezni, és majd ettől könnyen fogja menedzselni az életét. De hát látjuk azt, hogy ez nem így van, én ezt valószínűsítom, hogy ezért is esnek olyan sokan vissza. És hogy a trauma-tizárt embertől nem biztos, hogy elvárható az, hogy megtartsa az abstínenciát egészen addig, amíg nem tudom, emlékben törései vannak, vagy olyan olyan trauma-reakció, olyan mi a bofakat, hogy ő trauma-tizárt. Most amolvosom fel a... ezek ésszed, de úgy is tulajdonképpen az a lényegel, hogy igen is van farmakológiai és egyéb más szikológiai pozitív hatásanak, hogy szereket használnak kliensek, és ez egy megküzdési stratégia lesz, és ezt valaki megpróbálja tőlük elvenni, amikor azt mondjuk a klienesnek, hogy ne ígyom, meg az onnan hagyja abba, akkor tulajdonképpen elveszek tőle úgy egy stratégiát, hogy nem adok alternatívát, mert azt mondom, hogy hogy nem használ jobban lesz, de nem lesz jobban, és hogy szerintem itt azért fontos, ami szerepünk is, hogy rá leszunk arra, hogy milyen mögöttes okok lehetek, nem minden későtében, de azt gondolom, hogy nagyon gyakoriak ezek a dolgok. És akkor mi is a trauma-való feléplés, hogy mikor mondhatjuk azt, hogy azért épülhet fel az a függő, aki ilyenek től szemved, hogyha az egyén nem szemved többet a traumatikus esemény emlékképeítól, sem emléketörésem, viselkedésbeli rekonstróválás, eljött a történet már elmesélhető, az egyén vissza tud tekinteni, hogy mi történt a moldban, az bele tudja illeszteni az élettörténetébe, az eletrajzába, és így az egész személyiségébe. És igen, tehát, hogy itt olyan szemondott hoztam be, hogy ezért lenne fontos nyilvánvalóan itt, figyelme bevéve a kompetenciahatárokat, én sokszat ákozom az, ahogy jó magam, nem vagyok kompetens, bizonyos, hogy mondja, szép, vagy mentes állapotó kezelésében, ide tartoznak, én azt gondolom, nagyon mély trauma-ák, vagy amikor ezekkel foglalkozni, de hát, hogy mindannyian azt gondolom, hogy csapatban dolgozunk, és arra szaképzett szakember, kezelni, akkor tudom, hogy nyíróben most műműködik is egy ilyen traumafókosszú a farkasul itt tegtanál ezt, amúgy csinálják. Na mindegy, de hogy és ezt sem férnál bele a diákba, de hogy a traumainformáltság, meg a traumafókosszú szemléletmód, hogy a külföldi szakirodal massz, mondja, fontos, hogy nyag a takarítónő is, tehát, hogy ne, csak a klíásanával, ki odaulgozik a konyhának, tehát mindenki tudja azt, hogy hogy ez mit jelent. És akkor egy idézettel szeretném amit itt az így összefoglalja, a gyermekkorunk igazságát lelkünk mélyen örzi, emlékeit pedig a testárrak tározza. Ezen emlékeket elnyomhatjuk, de meg nem változtathatjuk. Az elménk megtéveszthető, az érzéseink elzsibaszthatók, manipulálhatók, a világrólápotot észleléseink összezavarhatók is megszégyeníthetők és a testünk különböző szerekkel becsapható, de a lelkünk soha nem felejt. Mivel egyek vagyunk testés lélek, egy nap a testünk úgyhogy én megköszönom a figyelmet, és akkor köszönöm. Nagyon szépen köszönjük akartok mostan drögtől reflektálni vagy jöjjön a békési timi. Jaj bolyzár, hocsánál a te jobban tudod valamit jégre is a cseten csodás, akkor mondjad. Jaj, a külső vagy a belső motiváció a fontosabb a terápia sikerét a kintvel. Hát én azt tapasztalom, hogyha a külső motiváció az anyiból tud fontosabb lenni, hogy azáltal a belső motiváció is meg tud erősödni, tehát ilyen szampontból ilyen ezt fontosabbnak tartom. Lez valahor is vannak utatások, hogy aki kizárólag belső motiváció hatására került terápiába, ott a vissza esési arányok magasabbak lehetnek, hiszen amikor nem tudom én nem éppen nem komfortos, hogy fúgtál ez a motiváció, akkor nincs ott a külső presszió, hogy de nem tudom, vezárnak ugye amerikai egyis utálamokban lehet úgyra abbra menni, mint alternatív a Börtönness-tánbe és ott a külső presszió akkor nem hagyjabb, vagy ott van a feleségek, akkor éppen elvánlatőre akkor nem ilyen ki, tehát így ilyen szempontból azt gondolom, hogy a külső motiváció a környezet szerintem fontosabb a belső motiváció elengedhetetlen, de hogy azt gondolom, hogy hogy a külső motivációval ezt lehet kompenzálni. Köszönöm, személyek szépenes vagyok. És akkor volt ez a testcsút csökkentő csoport. És hát nyilván most nem csak te fogsz elválaszolni meg gondolom, hogy még számosanülnek aki kezd így eről gondolnak valamit, hogy mondjuk ezek az élethosszik tartó ön segítő csoportoknál. Ha jól vagyok kipörgök és elmények és nem járok ennába, vagy azt mondom, hogyha nem járok ennába akkor én elfelejtem azt, hogy honnan jövök és azt gyakotok az alapfeltétel az éjózanságomnak, és akkor nyilván van hogy ebből problém vagy, akkor én én ezt így azt mondom, hogy én nem akarom a napjáimat számogatni, nem ezzel már túl vagyok, lehet túl lenni rajta, hogy itt a nem is talom, talán a Jóska beszélt itt a stigmatizációról, hogy akkor ez hogyan van, meg ez ön stigmatizáció kérdése, hogy egyébként te így mit tam én biztatod mennyen csoportba járjon, ez legyenek az utolgondozásokál élethosszik lan, vagy ez mit gondolsz? Ez úgy működik, hogy mi ne, hogy 12 lépéses intézmény, én oszocializálottam, tehát én komnom voltam a Leomítsi Alapítványnál 2007 ami egy 12 lépéses program és nekem az a tapasztalatom, hogy ez olyakinek működik, olyakinek nem most bocsánat egy lecserűsítem, de hogy ezt nem lehet egy ilyen így ráhúzni mindenkire, és hogy nagyon nagy az ellenállások lielsekbe akkor, hogy ha én mindenáron ába, vagy ennába akarom küldeni, elmondjuk, mindig elmondjuk, hogy ez egy ilyen lehetőség. Ritkában élnek vele, abból is adódóan, hogy a profi runk az, hogy mondjam, hát átában ilyen magas existenciával rendelkező, sokszor ismert emberek jönnek ide, aki nem biztos, hogy be foglulni egy csoportba, és hogy azért azt látnék el, hogy itt honnél sokszor szoktam mondani, tehát azért az egyisült államokba, vagy mondjuk az egyisült királyságba, ez más, mert hogy ott egyébként nagyon sok csoport van, el tudok menni olyan csoportból lehet, hogy meg se ismernek, meg tetszett, hogy sokkal homogénebe kincsenítem a csoportok, mint pintithon. Na szóval, hogy el mondjuk, hogy van ilyen lehetőség, de nem forszírozjuk a abszolút, és hát, ez ugye kényesre van bíz, és azt letjük, hogy ez is tud működni, vagy más is tud működni. Köszi szépen. Elkérhetem azt a papét, mert olyan rossz tanuló vagyok, és elolvastam ott azt a tessék. Igen, nincs is nyomtatom, de oké, felszabadulok már is. Veszek egy jó nagy levegőci, aztok, bajzát, Sándor vagyok. Én úgy szoktam bemutatkozni, hogy felépülő függő vagyok. 15 évig voltam intravényes kábítószerre használó, megjártam a bország, mondhatom, összeskezelési, ellátó intézményét, 40 mónapot voltam reában, 15 ször voltam kórházi elvonon, rengetek voltam, felfüggesztett börtönbüntetésre és igazából ezek a dolgok nem műkötte káltalában a kórhátba, csak annyi időre mentem be, hogy jobban legyek, ha biróságítéletet kaptam, akkor aznapi mátkoztam, hogyha most, ha most nem ültetnek le, akkor abba hagyom, megkaptam a felfüggesztett börtönbüntetésre, mert kurva nagy levegőt, és aznap már dolgotak ezenbelül a fecskendő. A szemvelébetegekkel foglalkozom, most már elég dolgoztam a magadért alapítványnál. Ott kezdtem a pályafutásomat, úgyhogy ott szereztem egy elég jó csoportozási gyakorlatot egyéniben csoportban hozzá tartozókkal illetvált, a sok rehalból is volt egy csomó úgyban saját élményem. 6 éve dolgoztam börtönbéskét évet. Fogvatartottakkal szintén csoportoztam, meg egyéni mentorálás is folytattam. Komlóndolgoztam 6 évig, mint terápéásmunkatárs, és most az oldsziklub keretében most már 6 éve tartok csoportot a nyírő gyulakorház adiktológiai osztályán, és ami még egy különleges számomra a korábbelül életem, ez képes, hogy most egyéniben magán ellátásban adiktológiai konszulensként működöm. Én úgy gondolom, hogy sikeresen nagyon sok klyensen van hosszú várólista van, és itt egy csomó olyan kérdés volt, ami egyébként az eladások nekem nagyon tetszálták, és egy csomó témát följöttem magamnak, és de itt a forum kérdései be is szerepelt az, hogy a fügőség betegsége annak a koncepciólnak a mentén élem az életem, én azt gondolom, hogy a betegség, de hogy ezt annyira én nem cincálom. Én azt gondolom, hogy egy olyan betegsége, amit egyszer csak akaratilag nem tudtam szabályozni, és nekem sokat segít annak a ténynek elfogadal, egy olyan betegember vagyok, aki tud felépülésbe lenni józanul, és rendesen élni, és nekem ezt nagyon sokat segít az abstinencia. Egyszeren azért, mert én kipróbálta minden létező módszert, és semmi más nem segített, és a kiózadodásom után is a függőségek elég egész tárháza borúlt rám, itt a sexfüggőségtől, a sportfüggőségtől, a zabálásig, amit gyerekkoromban is jelentző volt, tehát én azon a fiúk közé tartozom, aki egyébként már ilyen fiatal korábban, tehát én tizen évesen is volt, hogy hány tattam magam. Én azt gondolom, hogy a függőkéretében van valami trauma szinte minden esetben, plusz meg van az a hallmazott hátrányos gyerekkor, meg a traumák, a tudjátók, a válásabb, szíjátraibetekség, a bántalmazás, a nálam is meg volt az anyaidepribáció, hogy három évig egyáltalán nem láthatom, két és ötréves korom között az anyámat volt agresszió, és a család, tehát a gyerekelj helyezés során, más szitták a szüleim, meg el voltam tiltva, én ki tudtam használni minden fele játszmárásokat, azt gondolom, hogy a függőséget családibetekség, és én a klienseim, mert úgy dolgozom, hogy így egyszem bevonni a hozzá tartozókat és a munkában, én is alkalmazom az intervenciót, amit egy nagyon jó technikának gondolok abban az esetben, amikor a függő még nem annyira motivált, tehát hogy a családot van, amit sejlen mondtál, én is azt gondolom, hogy a megszégyenítés meg az üvöltezés, meg ilyenek azok nem működnek, tehát az empáti ezek a rogerszi dolgok nagyon-nagyon fontosak, de alapvetően én azért visszaszoktam jelezi az illetőnek, amikor úgy érzem, hogy csalad, hogy így fogalmazok, de így átbasztam magát, és én nagyon használom az önsegítő közösséget, mert az gondolom ennek hihetetlen ereje van, mert a függőség az egy kicsit a kapcsolatoknak is a betegséget, tehát az, hogy egyszerűen a függők és magamős beszélve, hogy egyszerűen képtelen voltam rendesen kapcsolódni, és a függőség által a függők elmagányosodnak. És nekem is az volt mindig a fő problémám, hogy ki jöttem a kórházból, és utána nem volt hova ki ezt benne én drug dealer voltam, minden barátom, minden ismese, mindenki a környezetemből droghasználó volt, és nekem nagyon nagy segítséget tattak az önsegítő közösség, hogy amikor ki jöttem, akkor kihesszolnom volt, akik engem elfogadtak, akiket tudtam követni, és amik mondtál ésre, én nagyon híve vagyok az önsegítő közösségeknek, de én látom a klienseimnek, hogy vannak olyanok, akik mindenféle önsegítő közösség nélkül is józanok, és én ezt simán el tudom fogadni. Asszem, hogy meg van az a könyv, abban könnyebb a helyzetem, hogy mivel én is járok közösségre, például használom azt a technikát, hogy én nekem van egy csomó olyan kiózanodott, már sok évvel józan kliensem, akik önként és bérmentve tökszívesen megadják a telefonszámukat, hogy amikor nálam van együtt, mondjuk begyük, mit tudom én egy ügyvéd. És akkor ő azt mondja, oh, ilyen helyre soha nem fogok menni, vagy van akkor nem, akkor semmi gondolkodsz, hogy a telefonszám együtt, kétügyvét, háromügyvét, megadom a telefonszámukat, figyelj, hív föl, beszélges felük, megódált, hogy megnéz meg, mit gondolom, figyelj, nyugodtan tert meg, és föl hívja, és az az ember időt és energiát fog rászállni és be fog jönni vele beszélgetni, vagy nagyszerűen azt fogja mondani, hogy figyelj egykor és egykor, megyek jön segítő csoportnak a gyűlésére, és gyere el velem, és azt vettem ész, hogy a klienseim emiatt sokkal nagyobb haték számban menne kell a gyűlésekre, aztán, hogy kimed mennyi ideig jár, azt én nem tudom, itt volt olyan kérdés, a terápiai nekem van olyan klienseim, akik már évek óta józannak, úgyhogy életükben nem tették be a lábukat a közösségbe, és van egy csomó olyan, akiket egyébként magam is rendszeresen látok a közösségbe, és konkrétan tudom róluk, hogy józanok, és aztán így fölmerült az a kérdés például, hogy mit tekintünk józanságnak, vagy mit nem, és én meremállítani, hogy az abstinencia nem egyenlő a józansággal, tehát attól még, hogy valaki nem használja a választott szerét, attól függetlenül lehet kurva szarra élete, bocs, hogy így fogalmazok, tehát az egyáltalán nem biztosat olyan, és én azt hiszem, hogy amikor ottől velem szemben egy klíás, és akkor beszél arról a félelmeréiről, most is van járhozám egy ilyen ismertebb rogzenész, intellektuális fazolni, és akkor tényleg mondja, hogy egyszerre kurvára fél attól, hogy milyen lesz, hogyha majd nem fog mondjuk inni, vagy hogy milyen lesz az élet, vagy akiknél járnak ilyen partigba, meg mit tudom én, és lehet, hogy ez szembe megy a szakmai protokollal, de én el tudom vannak, hogy figyelj, én is voltam, meg megyek, meg pontazokra, partikra, meg burikra, szín józanul és jól tudom magam érezni, tehát hogy önmagában azt, hogy valaki józan legyen, az nem azt jelenti, hogy egyen rólatunalmas szürke, hogy mondjam, élete legyen, és azt hiszem, hogy én ebbe jó vagyok, hogy úgy tudom motívánni ezt az embert, hogy vonzóvá tudom tenni számára a józanságot, és azt is tudom, tehát hogy én nekem az a véleményem, hogy az abszerencia az üdvözítő út, de nem akarom rá erőszek volni a krihásra ezt a az én álláspontomat, de magamban belül az gondolom, hogy előbb útobrá fog jönni, tehát hogy az a tapasztalat, hogy nem akarják, meg hogy szóciálisan ígyunk, és oké, gyere, mond el a tapasztal, de visszaesett, meginivott, meginkettött, akar tizenkettől ebben megy a gyereig ez a játék, és aztán előbb utom ő maga rájön jó esetben, hogy most is volt pont ez a rokzenész kriása, aki most legutom úgy jött hozzám, tegnap vagy tegnap, hogy most akkor őt ki fogja próbálni, hogy egy hónapig nem iszik pedig, le meszben mutató koncert lesz meg, meg mit tudom én, és ez egy rohadt nagy dolog, én azt gondolom, és lehet, hogy el fog bukni vele, de valamit kipróbál, és az is lehet, hogy kipróbálja, és megtetszik neki ez a dolog, vagy az is lehet, hogy szóval azt gondolom, hogy erőből, akarat erőből szembedbe nem érdemes jó zannak lenni, én azt gondolom, hogy akkor lehet, hogy még nem tartott, akkor egyszer néz, szoktam is mondani, ebből semmi gond, vagy használjon, vagy nem biztos, hogy akkor egy irányba megyünk egy ideig jön, de aztán előbb utóbb úgy is el fog menni, tehát hogy kipróbál a konszolutációs folyamatban, mert annak semmi értál és elmondja, hogy meginnítam, és ennyit vagy annyit, de majd idővel szépen azt gondolom, hogy vissza fog találni és azt gondolom, hogy nagyon fontos a szakembereknek is, az egyéb szakembereknek is a bevonása, tehát a család terepoltál adott esetben, mondjuk, egy ciáternek a segítsége nagyon fontos, ne talán tanépp sziólogusnak a segítsége, én uszon két évben, nem drogozom, 19 évben nem iszok, és 4 évben járok terápiába klinikai szakciólogushoz, mert voltak olyan problémáim, amiket se arra abon nem tudtam megoldani, se a zöldsegítő csoportok nem alkalmas rajta, így intimitással, elkötelőződéssel szülőkkel valamúj dolgok, és ebbe én nekem nagyon-nagyon hasznos az a heti egy óra, amikor ezekről beszélek, egyébként vannak itt egyéb melyéségek is, tehát például mondjuk, mint felépülő függő, nehezebben tudok megnilatkozni, mondjuk, egy önsegítő közösségbe az intimitás, hát intimitásonval, vagy a pár kapcsolatonval feleségem mell való viszonyunkkal, a feleségem meg az addiktólog ilyen dolgozik a nyíróbe, tehát hogyha én nekem vannak olyan dolgok, amik nem feltétlen tartoznak olyan emberekre, akik meg mondjuk pont abból a kórházba gyöltnek, és a feleségemmel mondjuk, ott a sziólogusa vagy aki tart neki csoportot, és ebből egyébként volt már jó párszor így nehézségem, vagy érzem, hogy nem úgy tudok megnyilvánulni ilyen helyzetekben. Én a szoktam magamról mondani, hogy én nem drog ellenes vagyok, hanem felépülés barát, és azt is szoktam mondani, hogy sosem a droggal van a probléma, hanem a szerhasználó személyi el, és azt gondolom, hogy vannak emberek akik tudnak szocsálisan drogokat, meg alkólt, fogyasztani, és akkor egészségük el, bár én is ilyen lenni, de egyébként meg vannak olyan emberek, akik egyszerűen ennek ezt kordámba tartani, és rám egy az életük a kapcsolatuk, a munkájuk, a gyerekük, az egészségük, és mindenük, és azoknak az embereknek az gondolom, hogy tényleg az abszrencia, az üdvözítő, és az abszrenciának az elérése az egy dolog, de annak a föntartása tartósan, ahhoz nagyságítséget tud adni a felépülő önsegítő csoport, és nem csak maga a csoport, most nem csak arra az egy órára gondolok, amik valaki oda megy, és nem a közösség, tehát hogy lesznek új kapcsolatok, amik az aztán szélesednek, tehát én is azt tapasztatom ezzel én, régen csak aktív droghasználó barátaim voltak, aztán lettek már józanódó, de egykord droghasználó felépül függő barátaim, most meg már kezd szélesedni ez a spaletta, és a józanság gomb ahogy haladt előrezzem, bén a szóda, hogy fejlőttem, úgy kezdtem tudni a gyerekori tráumáinkval is foglalkozni, tehát az gondolom, hogy nagyon fontos a tráumákkal foglalkozni, de ez az én tapasztalatom és ebben lehet nyilván valamit vithatkoz, vagy száfolni, hogy annak idén amikor vittek engem különböző terapai utákoz, psziáterhez, psziológushoz, mire akkor én kimtelem voltam, tehát a droghasználatom megvédett engem attól, hogy hozzáférjek olyan érzésekhez, amik kellettek volna ahhoz, hogy mondjuk a mélyre az apám meg az egyéb meg az elköteleződés meg a hiány meg ezekhez a dolgokhoz és ahhoz nekem egyszerűen kellett az abstinencia, és nem csak, hogy egy vagy két hónap, hanem több év azt ilyen abstinencia kellett, hogy én képes legyek alkalmas legyek, arra, hogy bevonodjak úgy isteni gazában egy terápiába most viszont járok, és megmondom őszintén, hogy nagyon-nagyon élvezem már sokszor kínos meg kurva nehéz beszélni a dolgokról, amiket na, amiről nem szívesen beszéljek talán még saját magamnak is egyébként nem tudom mennyi idő van, nem akarom senkitől errábólni az időt, de nekem arról is szóra a ferépülés itt a valamelyik erőadásba volt ez a szuperember, hogy aki kabbalják a dolgokat azok szukálni, hát ez nagyon nem így van, én ezt úgy nem inkább megfogalmazni, hogy kiózanodva ki tudom elhozni a bennemrejről lehetőségeket, és nem kell többeltek, nyilván van a mindenkinek megvan a maga ikúja lehetősége, amiket hozott, amiket kapott, csak az a kérdés, hogy azokkal tud-e élni. Aztán volt itt egy olyan kérdésvel vetés, hogy félelmek, tehát hogy a kezelő rendszernek a félelme a zönségitő közösségekkel, amik ingyen vannak, én azt gondolom, hogy ezek a dolgok nagyon jól tudnak együtt működni, tehát én, hogyha nálam csak egyetlen, valaki, és mondjuk beszélgetünk egy jót, és utána elküldöm egy gyűlésre, mert jópár ilyen eset is volt, és utána józan, az való, én is a saját sikeremnek, meg az érdememnek tekintem, és akkor ezek az emberek való, ilyen értem, a jó híremet keltik, még ők azából józanodnak és segítik a többieket, és egyébként ez nem gondolom, hogy ez a kórházaktól vagy a szak emberek tölvennék el a lehetőségeket, akár az anyagiak az, mert sajnos, nagyon-nagyon sok függő van az országban, tehát legalább nem tudom, nem akarok statisztikákat mondani körülbelül egymilliót, tehát az alkó gyógyszer dróg, tehát bőven van, hogy mondjam, utámpótlás, és ahogy ha most a nejéségekről még egy pár szót, nekem például az nejéség, hogy nem nagyon találok, mondjuk úgy olyan helyett, hogy mondjuk ilyen valaki tényleg kurva szarállapotba, és mondjuk tudom, hogy jó lenne elmenjen egy rehabra, de kellene hozzá egy, nem tudom, egy pár nap abszínencia, és nagyon nehéz akkor, hogy hova menjen olyan helyre, ahol nem az az, hogy még jobban szarágyó, hogy szerezik, hanem, hogy tényleg a minimum ott megkapja ólsz, hogy utána képeséve eljutni egy magasabb szintű kezelő helyre, és megvan a szerepe a terápiás közösségeknek is, a fizetős magára aboknak, mert tényleg vannak olyan klínesek, akik nem hajlondolnak be menni, hétköznapi emberek közé, nekem annyira ez szóval, de tudom, hogy van így, tehát hogy ezeknek is megvannak a szerepük és én nem akarok úgy dolgozni, hogy inkább az emberek egy évek kerát magamhoz közsem őket, és akkor hozzá miára jön, csalk is és kizárólak, tehát szerintem tökült, hogyha leválik is éli önállóan az életét, és a másik, ami megjelni, így nagyon a praxisonban, mint probléma, az a kettős diagnózisosok, és velük megmondomből szintén tehátetlen vagyok, tehát hogy mostanában nagyon sok olyan függő jön, aki a mellett, hogy függő egyéb sziai betegsége is van, és akkor kalódnak a rendszerbe, mert bizonyos helyekre tudjátok, mint tündérhely, megtalassz a ház, meg nem tudom, hogy jól tudnának, hogy megkövetelik az abszrenciát, csak ezek az emberek kételenek megtartani az abszrenciát, vagy amikor meg kicsit jobban vannak, mert sikerül bejutni egy ilyen helyre, és a felír gyógyszereket, amelyre egyébként már tök jól lenne, és hogyha plusz utána foglalkozik a függősége, a konzultáción, megcsoportokon, akkor tartosan józan is tud lenni, csak ott van ebbe a baklövés, vagy iszió, hogy amikor meg kicsit jobban van, akkor meg elhagyja a gyógy szerétből borul és újra megy a verkli. Nem tudom, hogy mennyi idő van, mert mondom. Úgyhogy, kb. lenni akar, amit persze nyugodtan. Igen. Jappocságnak. Csak kidolog jutott, de szembe egy picit rezonálva, amit mondtál, hogy vannak klínesek, akik mondjuk kipörögnek azért, mert, hogy nem tudnak mondjuk azos nosulni azokkal, nem tudom paraméterekkel, amiket mondjuk a kerte is meghatározol, meg amit mondtál, hogy ugye a magán intézménybe azok jönnek, akik ezt, mert nem akarnak máshova menni, és hogy javítanám, vagy forrigálnám, mert akár mennyire furcsa egyébként hozzák, megvzentem déneségekhez is, olyan klíneskés jönnek, akik ezt nem tudnak máshova bejutni, ami engem egy picit azért háborít fel, mert 365 intézmény van ma Magyarországon, egészségügyi, vagy szociális, de hogy, amit te is mondtál, hogy bejuttatnád rehabra, de nem tudod, mert és hogy az eláltó rendszer meg ott van, meg ott egy csomó, 365 darab, és tösök. 365 olyan intézmény van szociális, meg egészségügyi, akik adiktológiai jelentesen foglalkoznak ma Magyarországon, nem rehabok intézmény, ebben vannak minden közösségi napali, igen, adiktológiai szakrendelő, nem tudom, tehát, hogy, de hogy meg közben meg én azt látom, hogy nagyon sok hely el nem tudnak megkapaszkodni, mert olyanak a minimum feltételek. Köszönöm szépen. Kettőt szeretnék kérdezni az egyik az, hogy hogy te bajzi gondolsz valamit a függőségre, a felépülésről, minek, hogyha van szerepe. És mondod, hogy elég sok intézményben dolgoztál, maga déjért egy ilyen, inkább szociális intézmény napali, dolgozták komlón, nyírőben, magán praxis, azt, hogy egyébként el mit gondolsz ott egy kliense való munkában arról, hogy az, hogy el megy, azt mennyiben határozzan meg az a rendszer résim, amiben dolgozol. Tehát, hogy téged alakíte ez a dolog, alakíte át ez az egyik kérdezem, és akkor a másik ezt ne felejtsd, a másik meg az, hogy, hogy, hogy segítőként tizenkét lépéses csoportba is jársz. És akkor mondhat, hogy hát van itt néha probléma, hogy akkor a itt talán valamit a kliensozal nyírőből, de hogy mondjuk akár a saját kliensel is lehet, ugyanára abba csoportba, hogy akkor mondjuk ilyen kopédeú felmerült, már, hogy akkor mondjuk én a segítőnek egy külön ennálj egy zárt körül, vagy így mi a helyzet? Köszön. Köszönöm, mind a kettő nagyon eleváns kérdés az egyik, az gondolom, hogy én ebbe sokat finomottam az első kérdésben, mert az elején én is ilyen nagyon náci voltam, őből csak a józosság meg, csak így meg úgy, és azért láttam, hogy az egy rögös út, meg hosszú út, meg a klíásnek azüttem ezt nem feltéten le az, amit én szeretnék, vagy amit úgy kívánatosnak gondolok, de ebből most már én sokkal puhá vagy elfogadó vagyok, mint korábban, és az is el tudom fogadni, bár én erről más gondolok, de az gondolom, hogy beleférhogy egy ember eljön való úgy, úgy, hogy kurvára anyagozott, és ahhoz képest utána kicsit kevés bé anyagozik, akkor az gondolom, hogy ha a haz neki ott pont jó, akkor én az elfogadom, de belül való, én az gondolom, amikor jön és azt mondja, hogy már csak ennyit ittam ez régóta úzódik, hogy egyszerűen magamba tudom, hogy öreg az én még te még ott tartaszt, hogy ebbe játszadozol, meg még lesz ilyen meg olyan, de alapvetően ebből még hosszantató használat lesz, de majd talán abból jön meg a, hogy mondjam, és a méjpont, amit még nem mondtál sejlali, én azt gondolom, hogy én meg azt gondolom, hogy mindenkinek kell a méjpont, csak itt a méjpontot nagyon misztifikáljuk, ha azt gondolom, nekem tényleg durva méjpontombolt, de nem gondolom, hogy mindenkinek a méjpont, ha múltkor hallottam egy nagyon gazdolgód, pont a nyírőben a csoporton, amikor azt mondta az illet, hogy én nekem az volt igazából a méjpont, amikor már nem mondtam hányadszor nem mondtam hogy a gyerekemet lássam, és a, mert nem volt baszva, és nem ment el a láthatásra, vagy nem láttogattam meg a gyereket, és akkor a hátérbe hallottam, hogy úgy tűnik, hogy a pucikámasó nem fog engem meg láttogatni. És hogy az volt neked olyan, hogy én is elbögöm magam, hogy így azt mondta, hogy köszönöm, és egyébként meg, mit tudom, én fizikailag, megonyagilag, meg minden értem, be jó állapotban, de spirituálisan érzemileg, az neki egy olyan méjpont volt, hogy azt gondoltam, hogy na, ezt nem akarom, hogy a gyerekem úgy jöjjen fel, hogy nem lát. Tehát, hogy én ezzel egyetértek, csak én meg azt tapasztalom, hogy nem biztos, hogy elfogadják, tehát, hogy valaki azt mondja, hogy neki ez a méjpontja, és én nem egyszer hallottam saját fülemel, mert én még nem érted el a méjpontodat, és azt gondolom, hogy úristen, hát mit csináljan, ugor ilyen lehídról, vagy nem akarom itt nagyon elrabólni, de ezt mondjuk egy terápliás keretek között, akkor van, amikor az illető semmilyen formában nem fogadja el azokat a terápliás kereteket, mindent fölborít, meg mit tudom én, és akkor lehet, hogy az van, hogy tényleg még nem tartaszott akkor még, tehát én nekem is volt, már olyan kozultátszott, ez is lehet, hogy nem túl szakmai, de azt mondtam, aztán találkozunk, amikor majd egyszer tényleg isten igazából akar valamit. És akkor lebonulok az, hogy ittül az volt, és nem tudom, hogy talán a tekked kezdemény ezért se dís volt, vagy te is igy benne voltál ebbe, hogy elinduljon segítőknek egy ilyen segítőközösség, most így gondolok a felépülő függőknek az ön, de szerintem ilyen lehet azoknak és a képe nem felépülő függő, de valahogy elhalt ez a dolog, de alapvetően meg tök hasznosnak gondolom én is. Az gondolom, hogy szerintem nem tudom, nem tudom, hogy akkor ez, hogy lehetne hívni, de én azt gondolom, hogy ez hasznos. Az hál a istennek, az, hogy én járok terápiába, ott azért én tudok ezekre a dolgokról beszélni, de tényleg, hogy nem a csoporton. Ez kapcsoló, nem csak ez kapcsoló, kérdeznék, hogy a kétlép és hagyományi azok megengedik, hogy ennyire zállt legyen. Tehát hogy leesen azt mondom, hogy te csak akkor jöhetz ide, hogy? Jó, csak kérdezsem ezt, hogy Vannak olyan anonim csoportok, amik bizonyos intézmények be vannak és akkor ott az intézményeknek, tetszem azt egy börtön, meg egy kórház, ott szaphat olyan feltételeket, ami alapvetően mondjuk, nem az általában az anonim gyűlésnek a már mondom, nem akarok itt podiumon maradni, szóval... Jó, jó, jó. Nem kérdés, sziasztok, Hüstes Kiber, vagyok. Egyrészt az elátó rendszerről beszélnek, mert a imebe volt egy konferenci, és ott készültem arra, hogy a szembedébe teg elátó rendszer, hogy néz ki, nagyjából összeszámoltam, hogy az önsegítők, a nappali, az Alcsón kiszöbb, a rehabok, az aditológiák, van 28. embert, úgy egy időbe, és vagy vannak 1 millió alapűkből. Tehát, nincs erék hely, tehát reflektálok a tehoz az első eszredről, hogy nagyon kevés a hely is válnos. Azt a statisztikát és MNMKS-hás, meg VH-ós, nem csak magyarodat, hanem ez nyugat-europábbi is így van, hogy a 5 százalékük kerülbe az elátó rendszerről, de nem is feltétnel jelentkezik. Tehát, hogy azért rá ennek a populációnak a 9-5 százalék, a élatársadalomba élé a világát. Hát igen, de az miért nem lehet? Hát, mert nem volt, hát itt az, amit elmondtam. Késő, késő, jöttél merre. Még erre annyit hagymonyak, hogy tényleg lehet, hogy sokkal széles a az elátó rendszer, de mondjuk, én személy szerint egy csúm olyan hely van, amit biztosan nem ajánlani a kriásnek. Vannak tényleg olyan kórhága, vagy valami olyan egyszer, tényleg elmerül az egés szabad, gyógy-gyógy szerezi, de egyébként a ferépülés elérhet többé vállal. Igen, csak annyit szerettem volna hozzáfűzni, ahhoz a témához, hogy hogyha valaki végép nem együtt működő, nem motivált, nem tartja a kereteket, és akkor azt mondták már neki a világ történben, hogy akkor még menjen el hinni, de hogy van ennek egy finomabb változata, akár, például én a csalály terápiában tanultam, mint olyan megfelelő, adott pillanaton ötlethető intervenció, hogy adunk motivációs szünetet a családnak, hogy jöjjenek vissza két vagy három hónap múlva, de hát ez persze szépen átbeszéljük, megbeszéljük, megindokoljuk, aztán vagy, viszont jönnek vagy, nem? Csak ennyi, tehát, hogy ilyen van, és én az egyényi konzultációban is megléptem ezt már, nagyon elkemenni a falig nekem, hogy ezt megtegyem, de volt, hogy már rajáltam valakinek motivációs szünetet. Ilyen lehet. Ez egy mondatot, hogy mondjuk a... nem akarok még most beszélni az inditról, de mondjuk egy nagyobb rendszer, egy integrált rendszer abban jó, hogy akkor azt mondom, hogy hozzá még nem tud járni piszó terápiában, hogy a rában nem tudjuk betenni, az alacsony küszöbű bejel tud mennünk, közösségi van a nap aliv, és elkeztet valamit, és menjem be csíros kenyérér, és egy ilyen ott, tehát hogy mondjuk, ez így működik, hogy akkor azért megvan, ne tűnjen el, mert az egy veszély a terápiá... ...hozzá, mint amikor azt mondjuk, hogy utcánesik kell mondani. Mit kezdesz azokkal az ügyfelekkel, akik úgy mennek hozzát, hogy Tanizs meg nekem a kontrolát szerhasználatot? Azt mondom, hogy akkor lehet, hogy nem jó emberhez jött, tehát hogy én ebben nem tudok neki segíteni, annyit lehet, hogyha ő nagyon még is hozzá. Egyébként az, mondom, hogy akik hozzá műenek az okáltában olvasták a cikkeimet, meg a videóimat, és azért körülbelül látják, hogy én nem az vagyok, akik őt meg fogja mitani erre, de ha egyébként pedig mégis valami esmi, akkor mondom, akkor jön az, hogy oké, akkor próbáljuk ki, hogy valami, és általában eltűnnek egy-két-három alkalommal, vagy rá jön, hogy nyényleg nem megy, és akkor jön az, amit ennek a rock-zernésznek a kapcsán mondta, hogy akkor néz le, hogy megy, de akkor ez nem az én profilom. Tehát én nem akarok valami olyan izét, amire én, hogy mondjam, az én meggyelződésem mell nem kompatibiliszt. Én nem vagyok jó, hitel telel lennék. Még mi előtt következni, a dines előtte következik a timi egy, kezdő vannak kérdések a sárosinál, három meg én akarnik reflektálni János János. Jó. Hogy ugye egy telhangzott részben akarok csak rád reflektálni, ugye elhangzott, hogy 26.500 adiktológiai hely van Durván Magyarországon, és hogy az ugye mire elég az egymillió szükségletes képest, mi úgy látjuk, hogy lenni egy egymillió szükséglet, de valószínűleg az az egymillió nem gondolja, mint egytől egyik, hogy neki bármilyen szükséglete is lenne, viszont, hogy amit mondtál, hogyha ilyen integrált elletes, modalitások vagy facetás vannak, akkor az mondjuk, ugye erre is reflekszio, mert azért nincs kiasználva 26.500 helysem, gondolt referatóra, tehát hogy te elviszed a közösségi ellátásba a klienst, a kiből egyszer majd lehet, hogy jó, hogy menjom, alanya lesz a drogtherapia sintézetnek, de normál körülmények között a magára, hagyott klienzs, botorkál a rendszerben, és ott tartunk, mint a 2005-ös kábitoszrás világnapi konferencián, a klienst útja az ellátó rendszerben című kérdés tettük fel, hogy hol bolyonga klienst, és mikéne neki ahol, hogy odajusson, ahol ő leginkább jól nyitudna, és akkor timi. Jannem van két kérdés, bocsánat, bocsánat. Igen, egyrészt, hogy van egy olyan kérdés, hogy a célzott prevenciós bevatkozásokban mire tenni a hangzsújt? A családra, szerintem a prevenció elsődleges szintere az teletekség. Aztán ha egy családból fordul hozzád véletlenül a szülő és droghasználó melyiket részesít a delögyben, és a másiknak egyénit vagy csoportot olyan lasszát. Hogy még egyszer, hogy ha valaki szülő is meg droghasználó is, hogy a szülő és a droghasználó is segítséget kér. Így nem egyszerre. Az van, hogy a szülők szoktak a droghasználó, mondjuk gyereküket, de én ilyen esetben mindig a szülőt hívom el, tehát az, aki az első lépés megtetszik, az van, hogy az motivárt, vagy hogy ha párok, akkor megutána az van, hogy ha eljönnek, akkor együtt szoktak nem tudom eljönni. Felváltó, hogy hol az egyik, hol a másik az semmiképpen nem, mert szerintem nem etikus. Még egyetlen egy mondatott, akartam mondani ít erre az abstinenciára, hogy és az magamról mondom, hogy én most van, nem azért kapcsolatok, mert nem szabad, hanem hogy nincs el szükségem. Tehát, hogy összeségeben változtatott, változott annyit az életem, az élet összes területén, munkak, kapcsolatok, sport, jól lét, hobby, szórakozás, egyébként, hogy egyszer nincsen el szükségem, mert jól tudom magam úgy érezne, hogy vagyok. És azt gondolom, hogy talán ez lehet a cél, mert csak azért nem mindig, mert ott van egy kúrban, hogy damok lézkartja a fejempőt, hogy nem igaz, meg nem tudom. Feltetek, köszön terek benneteket. Megmondom, hogy meglehetősen izgulok, mert nem volt időm nagyon felkészülni a mai napra evezést terveztem a rácskevei dunágon. A terveim szerint ebben az időben, hagyat fekve, a szigetsépi szabadsándom feküdnék így a vízben. De azért jöttem el, mert nagyon fontosnak tartom, mindig is fontosnak tartottam a diszkurzost, a beszélgetés, a szakemberek közli együtt működést, és többszenbondból egyrészt, hogy mi szakemberek is a szakmában, minél inkább biztonságban érezük magunkat, hogy számíthatunk egymásra, hogy tanulhatunk egymástól, és nem utolsó sorban, ríjenseink biztonsága miatt, mert azt gondolom, hogy az, hogy mi, hogy jelenünk meg, akár a médiában, bárhol hogyan kommunikálunk erről a betegségről, vagy néppen ugyanust, hogy nem minden betegség, amit annak látszik, hogy hogy kommunikálunk erről, nagyon nagy a ferelőségünk abban, hogy eljutnak-e az emberek a kezelésbe, vagy nem, és hogy elvesznek ebben, mert hogy annyira ellentmondó információkat kapnak, vagy pedig ráviszhatják magukat a szakembergárdára. De azt gondolom, hogy az embözőségekre is nagy szükség van, hogy ugyan peze, sokféleképpen vagyunk egy formák, de hogy mégis nagyon fontosak a különbségek, míg az árnyalatni különbségek is, látjuk azt egy szakmai közösségben dolgozva, hogy egy kliensel én nem annyira, de a másik szakember nagyon jól megtalálja a hangot, nagyon jól tud vele dolgozni, mert hogy lások ezeket a különbségeket, hogy azok, akik hozzánk fordulnak, ők is nagyon sokfélég. Na és hogy én az elmúlt években mit tettem ezért, együttként, az hiszem nem mindenki ismer, mindegy békési tímá vagyok, eredeti legnépre az kutató nem lettem, de ezt természetesen a szemlélyet módonat nagyban befolyásolja, véletlenül kerültem, 19 év az el, a szemvedébedek elláltásba, aztán egy ahailmény emi is volt, hogy igen, de megérkeztem és szaképzettsége megtekintve addiktológiai konzultáns vagyok, 12 éve is azóta családterápiában gyászfeldolgozásban és meseterápiában képződtem és az ellátó rendszer több szintjén dolgoztam, kováyszénaen kezdtem bája futásomat laikus segítőként és aztán dolgoztam a szigetvári minaszot a model bennyiret van biót a Budapesten élek közösségi elláltásban most már részben a magánprakszisban dolgozom emellett óktatok több helyen akár a gyászfeldolgozás, hogy az addiktológiai területén tehát felelőséget érzek a következő szakember nemzedékek szemrelt formállásában és hogy igen, ott hajtam abban, hogy mi az, amit megtettem a diszkurzusét két pont madokta a facebook hogy hatéve volt a norvég mint a festival ahogy egy norvég projekt keretében a felépülés központó model egy angliai model bevezetését, illetve az ambulanciánk működésének a frissítését használtuk egy ilyen bemutatkozó festival különböző programokkal és és annak keretében indítottuk el a felépülési műhelyt ami hát azért, mert hogy műhely és működőképes legyen azért nem lehetett végtelen számutagia de igyekeztünk úgy összeválogatni ennek a műhelynek a részlevőit, hogy az ellátorenszer több szintjéről, egyházi állami bármi féle többféle szervezet megjelenye és pontosan ez volt, az én célom az volt, meg a motiváció mebben az együtt működésben ha volt a két havonta leültünk találkoztunk, intézményeket látogattunk, beszélgettünk pont ez volt a célunk, hogy beszéljünk arra, hogy kimit gondol arról hogy mi ez a betegség mi, hogy foglalkozunk kezdel hogy tudjuk segíteni a legjobban az embereket, hogy tudjuk legjobban, mit tudunk tenni a destigmatizáció irányába hogy az ellátorenszerbe betugyanak érkezni az emberek és az gondolom ez egy nagyon fontos műhely volt, ami évekig működött és most a másik nem teszembe mindegy szóval azért mondtam, hogy zavarbam vagyok, mert egy tegnap este elég fára tenni ezeket a kérdéseket így érkeztem a gondolataimat összeszedni, de ezen hallottam, annyi jó dolgot meg ez új dolgot is hallottam mert úgy én nem beszéllek angolul, tehát nagyon örülök, hogy ha mások emlegetnek olyan iródalmakat cikeket vagy legújabb eredményeket amikről lehet hallani és aztán egy picit való, hogy igen, újra kellett rendezni magamban, hogy mi az, amiről én íz most szeretnék nektek beszélni mert egyrészt az volt az érzés, az evidenciáról beszélünk, hát ezekről a témákről töltünk, képes már égóta beszélünk és jó is, hogy beszélünk és akkor így most magamban átformáltam, hogy mit is egy néjány gondolat, amit megoztanék veletek az egyik az, hogy felmerült benne, hogy nagyon fontos lenne adiktológiai tovább képzés, mondom ezt a nagyon nagy tapasztalatú tudású szakembereknek, hogy akármi adiktológiai konzultánsok a képzés után mondjuk a példának veszem a családterápiás egyesületet, hogy ott a képzést elvégeztve azóta is számtalan lehetőségem volt tovább képezni magam vőksopokról részt venni, hogy ez itt az adiktológiában szerintem nagyon hiányzik és lehet, hogy ezekben a témákban előrébb tartanánk, vagy nagyobb lenne az összhang, hogy ha több ilyen szakmai műhelynek képzés lenne ahol részt vehetünk és megismerkedhetünk új kutatási eredményekre, amiket beépíthetünk a munkánkban. Úgy éreztem magamit az első másfél órába, hogy az kezdtem azt érezni, hogy ilyen nafta lénszagom kezd lenni, hogy Új, tinka, tehát mik vannak itt, évelelem megújulni, meg utána járni, utána olvasni dolgoknak. Az volt egy ilyen ahogy hallgattalak benneteket, de alapveten nagyon örülük, hogy itt vagyok meg ezeket hallottam, meg igazából nagyon félvélanyozott, hogy lehet tovább fejlődni. De természetesen nekem is megvanak azok a módszerek megszemléleti keretek, amelyek mentén dolgozom, amelyekben egyrészt nevelőttem, amelyeket a képzésreim során, vagy a szakember társaimtól tanultam illetve, hát igen, mi is emberek vagyunk, szakember vagyok, de megvan a szakmai szeméségem, a magán szeméségem is, amivel dolgozom és jó magami szemvedében, a család felnőtt gyereke vagyok, én is jártam évek itt csoportba az aca közösségbe, és igen, tehát, hogy van, amivel tudok hazonosulni, és azt nagyon, nagyon nagy átéléssel tudom képiselni, de ez még ő magában nem minden is most erre egy példát mondok például a csoportba a delegálás, hát természetesen nekem a saját élményem is megvan abból, hogy milyen sokat jelent sostási közösségben megoztani a speciális problémáinkat és a gyászfeldolgozó csoportokban is számtalan, hogy azért is szerveztem éveken keresztül, hogy tartottam csoportot, mert ugye abban az elszégeteltségből érkeznek be a gyászolókat csoportban, mert akinek van megfelelő közege, barátti, családi kapcsolatai, nem feltétlenül, nem kell mindenkinek gyászcsoportba lenni, hogyha meghalt valaki. Csak akkor, hogyha nincs egy olyan támogató közeg, hogyha elszívod, vagy felszívodnak, körülötte az emberek is és sostási támogatása van szükség, végül is ezért virágoznak az ő segítő csoportok, most tényleg hogy milyen probléma mentén szerveződnek, mert van egy olyan közösségi a társadalomnak, a társadalomnak egy olyan deficitja, amire ez így megoldást tud hozni. Rassan megkérjen nézni a papírom, nem meren vele lehet, hogy túl sok, nem akarok túl sokat beszélni, csak ilyen azért nézem meg, hogy mi az, amire én is mindenképpen szerettem volna, nem tudok minden szükség azából válaszolni, amire úgy rá csatlakozni és hogy mi a fügőség betegség vagy társadalmi alkalmazgodási technika, hát tulajdonképpen ez nem vagy-vagy, hanem hanem ez a kettő így együtt van és elválaszthatatlan az gondolom szeretnékem ebben nagyon meghatározó volt a kelemen gáborírásai van egy könyvügy a család terepia szemvedébbetegség, család terepia és pszioterapia nem család szemvedébbetegség, család pszioterapia bocsá kelemen gáborírásai tartalmaz és abban tényleg mindenképpen kájárom, ha még nem volvasta az addikció és ethóz című írástén, nekem az négy nagyon fontos válaszokat adott a kérdéseimre és most csak így röviden mondom, hogy ő írabban arról, hogy a amit ugye a társadalom devianciának minősít egyrészt ugye ilyen szempoldon dysfuncionális, de mellette ugyanúgy funkcionális ugyanis arra mutat rá, hogy a család a közösség a társadalom nem képes olyan környezetet nyújtani az egyén számára, amely segíteni az ő édését és fejlődését. És ha ugye a család terápia illetve a transzgenerációs örökségek meg amivel mindannyian találkozunk a munkánk során de hát nyilván ugye első dolog először, hogyha életet veszélyeztető szerhasználat van, akkor persze, hogy a beavatkozásokat ott kell kezdeni ahol a leginkább vagy legégető, vagy lehet, hogy a lakhatás kell megoldani vagy olyan olyan, tehát ez látni kell, hogy hogyan lehet építkezni, hogy hol tudunk mi szakemberként beavatkozni, meg kell dönthetjük, hogy az ellátó rendszer mely szintjén hol tudunk igazán jól segíteni hol tudjuk igazán jól megtalálni a helyünket, hogy a halléktalan ellátásban vagy a rehabilitációban és ugye a kettő között még ugye sok minden van. Igaz is felmerült, hogyha valaki függő, az az akkor az egész életére vagyunk függő marad el én is azok közé a szakembere közé tartozom, de alakítható vagyok, tehát hogy én gyitott vagyok de eddig ezzel tudtam azonosul illetve a agyakorlatíthapasztalatom is eddig 99 százalékban van kivétel, de ezt támastotta alá, hogy nem tanulható vissza a szociális használat és ugye amit mondtam, hogy meseterapiában is képzőttem, és persze nagyon érdekelt a képzés során hogyha azt mondjuk, hogy minden élet helyzetnek meg van a meséje mert függőségek nélkül látsuk hogy mely meséke lehet a legjobban dolgozni nyilván nagyon sok féle meséve lehet dolgozni, de hogyha konkrétan a függőségek kapcsolatban nézzük, akkor az őrdög mesék jönnek leginkább szóba és az őrdög mesék meg egyértelmen azt üzenik, hogy az őrdög el nem lehet paktálni, nem lehet jó legyűtműködni, az egyetlen jó alkalmaszkodás a teljes elhatárolódás és elhatárolódás de ezen még tovább fogok haladni meg nem olyan régot a dolgozon meséke úgyhogy valamelyik matt konferenciára majd összegyűjtöm a tapasztalatokat meg hívok még tapasztalt a meseterapotát mert borzasztó izgalmas annyira iz nagyon-nagyon izgalmas és aztán még egy témána ezt be akartam hozni hogy igen tehát ugye ezt mondtam, hogy néprazós vagyok és de nem egy kutató alkat és ha mindig az érdeket bármit csináltam, hogy az emberek élete, lehek élete, főleg mitől lehetne jobb tehát bármit csináltam az életben az igazából ezt célosztam és amikor ugye mondtam, hogy életlenül kerültem a szemvedébe tek eláltásba hát néprazós ként, aki a saját kulturaját kutató abban megmerítkező hosszú évéket terep munkával életve egy ilyen falusi közösségből jövő ember voltam és a rehabból számomra szinte ismeretlen világ nyílt meg mert elképzelhetett, számomra addig elképzelhetetlensíváságból érkeztek, hogy legalábbis autofüggők nagy része elképesztősíváságból érkezett a rehabilitációba és aztán a későbbi tanulmányim során azra azor oldod ki előttem hogy amiben tehát ezekre el lehet olvasni komárom év a tanulmányait vagy Demetre Zsoltisba barátkat a lintanulmányait hogy ha a drog használhatott nézzük akkor az általában levállási probléma, felnőttévállás nehézségét mutató probléma aminek még nagyon sok minden lett hát terében traumák se többi és aztán arra lettem figyelmes azos tanulmányáim kapcsán hogy amikor figyeltem a rehabilitációs programok most már ugye programok akkor előződmény csak egyet ismerten de most már több egysikerült meg ismerni hogy miben különböznek ezek a terápiás programok hát sokkal több mindenben hasonlítanak, mint amiben különböznek amiben különböznek, az nem is baj azt kondolom, de az alapvető dolgokban hasonlítanak tehát a hagyományos beavatási ritusok aráját tartalmát és elemeit tartalmaznak nem tudom, ki találtak így de nagyon jó, ki találtak mert ha azt mondjuk hogy a társadalmunk beavatásiányos társadalom ahol a felnőtt évállás megnehezített és bizonyos csoportok számára vagy traumatizált emberek számára vagy rosszulműködő családok gyerekei számára erőse megnehezített úgy úgy akkor teljesen érthető hogy ebben a felnőtt évállásban elakat és vakványkányra került a drokkasználattal ami egy ilyen pseudoindividuációs folyamatnak is tekinthető tehát a felnőtt évállása egy kísérlet csak mint tudjuk az ugye nem vezet egy idő után sehova akkor teljesen érthető és számomra népradós számára nagy boldogság hogy milyen jó hogy hagyományos kultura ugye már nem működik illetve nem is tudná funkcionálni a jelenkorunkban nagyon sok hagyományos rítus viszont terápiás eszközöként meg milyen gyönyörűen lehet használni milyen gyönyörűen lehet a mesékkel dolgozni de mondtam a legrelevánsabb élményem amikor így rá eszméltem hogy a rehabok működése azt tulajdonképpen és attól egy hónap, mert itt potlulagos szemések felődésen kell keresztül menni és ha nyilván ilyen formál más, 40-50 éves alkolfüggő beérkezése az elhátó rendszerbe tehát ezt nagyon külön kell kezelni és ha megint a mesékkoldaláról nézem hogy kérdezgetni szoktam kinek mi volt a kedvenc gyerekkori meséje vagy most keresünk egy valamilyen mesét akinek a fiatal korban kialakul drog problémája van olyan gyönyörűen hozzák a fehér lufia meséket és na szóval majd készülök én egy ilyen előadás következő alkalombra na szóval igen a spirituallítása hitzerepe a felépülésben erre még szeretem volna kitérni mert a felépülő kellésén általában most mára ebbe beleveszem a gyászolókat és a szóval is dolgoztam és azt látom, hogy nagyon sok hasonlóság van és tulajdonképpen ugyanúgy beavatás ez is tehát valami megváltozott valami végig irvinyesen megváltozott az életemben akkor egy új identitásom kell hogy kialakuljon a jóhozan identitásom vagy az, hogy özvegy vagyok elvált vagyok mindenképpen az identitásom megváltozik és akkor nekem segítőnek a felavatásom kell keresztül kísérnem az embert, aki álljon segítséget kérni és az, hogy most valaki mennyen vagy nagy csoportnak, hogy közben jönnek juttnak ezen a gondolatok én szoktam mondani a klienseimnek ajánlom a csoportot próbálom a legtérnek a legjobb tudásom, meg a saját tapasztalataimat álltadva megvilágítani, hogy milyen jó és hogy mindig nagyon veszélyes, hogy valakinek az új józan identitásának, hogy él legyek az egyetlen új eleme az ugye nem jó, mert hogy én egy segítő szakember vagyok, akinek csak egy bizonyos ideig tarta a feladata az ő életében tehát, hogy jó, hogy az új, józan identitásához új kapcsolatok is születnek és ahhoz nem feltétlenül és akkor mondom, hogy mennyen sapsz a körben, ha gyózatok, nem megy akkor vagy, mennyen focizni vagy valami ilyen közösségbe és emlékszem, hogy amikor a szavdolgozatomat írtam a konzultensképzésen hát a hagymányis kultúra hiány a szemvedély betegségek hátterében hogy nyilván nem meglepő, hogy ezzel foglalkoztam és nem találtam ehhez nagyon írodalmat és úgy vakartam össze az addiktológia meg a néprájszterületéről amit ehez tudtam használni de említume pálferi szendbeszédéből is mazsolásztam, és akkor akkor hallottam azt van itt a kínálom sokkal jobban ismeri a vibliát hogy amikor a leprást meggyógyítja Jézus akkor azt mondja neki hogy a következő lépés az lengyen hogy akkor menjen el a templomba tehát a közösségbe hogy menjen vissza a közösségbe mert volt vele vagy történt vele valami olyan, ami miatt elszigetelődött és jó ezt a betegségetén meggyógyítottam de a közösségbe menj vissza mert arra nagyon nagy szúséged van minden 1000 millió dolog ezt nem így van igen igen a szetém kérdezni mit kezdesz az alkalénsel aki bajzirültet eszembe hogy ha nem csukják le akkor leáll vagy és én az addig című darabot a szügyzorinak a darabja és a kabban van hogy ezt szét tört a lába és azt mondta a korázba hogy ha nem vágják le a lábát akkor el fog menni de hogy az a kliensekinek még feltételei vannak ő velet ehogy vagy én így egyszer nagyon nyitott aráli mindenkihez és így egyszer ráhangolódni az embere arra ebben az életével és ebben próbálom ezért jó hogy több irányú képzésekben vettem rész, mert nagyon most a relég nagy eszköztára a rendelkezem és próbálom finoman megközelíteni és aztán van olyan hogy meg kell látni nem tudunk mindenkinek segíteni vagy azon a ponton nem tudunk segíteni de ami tudok megteszem igen nagyon fontosnak tartom hogy ha most megint az őrdög meséket nézzük, akkor van a mesében az őrdög előtti állapot amire ugye behívódik valamilyen formába bejön az őrdög hátában valamilyen hiányállapot most nagyon lehetszerűsíti és aztán van az amikor megjelenik az őrdög az alig a folyamat valamit és amikor rájön valaki, hogy ezt nem volt jót lett kurva nehéz lesz ki jönni és van az őrdög utáni állapot és akkor ha ilyen szemmel nézem az ellátó rendszert vannak segítők tehát lehet hoztáhozni a segítőket hogy valaki az őrdög utáni állapotra tud rákapcsolni nem baj, hát akkor nem baj de hát vagyunk elegen egyre többen vagyunk és én azt mondom, hogy akkor vagyok jó segítő és tőrekszem, hogy minél jobb segítő legyek és a minél előbbi szakaszánál betudja kapcsolódni ebből folyamatba a meglévő kompetenciáimval köszönöm köszönöm én csak egy gyorsan akciót erre mondtál, hogy nem baj, hogyha az őrdög utáni alapotban van szerintem nem mindegy, hogy milyen sztátuszban van ez a segítő, mert ezt személyzott egy kriánsa pár évvel ezelőtt aki bejött a rendelőbb és gondolkodta, hogy most mentőt hívjak, névják mentőt, abban megállapottunk, hogy biztos meghall, ha nem hagyja be, akkor is és mondtam, hogy jó, hát nálunk biztos nincs helyen, mit csináljunk, mit csináljunk és nem tudtam neki segíteni mert már odaig eljutottam a sörgösségi osztályok vezetőben beszéltem, aki mondták, hogy hát ne vissza jelent, nem lett hívni olyan embert, aki a bakarja hívni az ívás, de az jön aki tuliszta magát, akkor detoxikálják és az a lényeg most nem akartam így hosszúra, ha nem, hogy az ország másik felében olyan kapcsolatokon keresztül határmenten találtam egy magyar kórházat, akinek a szíveségből fölvették és hogy nem mindegy, hogy kivan ördög utáni állapódom, mert ezek olyan intézmények, olyan intézményeknek a vezetői, ahol nem tudom bejutatni a klínes, hát kell a kórhány tehát, hogy szerintem néha szükség van arra, hogy még ezek a lehet, hogy nem nagyon mutilált klínesek bejusson aki helyektől csak ennyi jutott eszembe Jól van Menjünk tovább, mert sajnos nem végtelen az együtt tölthető időnek a mennyiségedénes Köszönöm szépen Jó bocsás, még ön is a magam Én ezt nem szeretném moz, ezt szeretném lehet Úgyhogy én mászkáhnifagok Sziasztok, Dudis dénes vagyok Felépült szemvedébeteg Ezt egy direkt kicsit nyomtam meg, hogy ellen súlyozam a vajzít Én úgy készültem a mai napra hogy ez egy ilyen vita, megbeszélés együtt gondolkodás de most már egyre inkább azt látom hogy mi ugyanazon a prismán keresztül nézzük a világot még akkor is, hogyha néha úgy gondoljuk hogy a másik több más mozít néz nekem valószínűleg segít gondolnom a bajzíról valamit, mint segítő, hogy el tudom őt helyezni egy polcon és ugyanígy mutogathatnék még mindenkire most bocsodját néztelek és ahogy itt hallgatlak titeket meg hallgatom magunkat rájbök arra, hogy itt nincsenek akkor a különbségek ármi alatt belég különbségek vannak persze lehet most azon vitatkozni, hogy teljes abstinencia, nem teljes abstinencia majd erre kitérek magam volt még annyit, hogy én most már 25 éve vagyok abszinencs, hogy alapvetően az én bázi szelem, az a marihulán a heroin-máktea volt 26 évesen kerültem el a rátszkeresztúridrok terápiás intézménybe kezelése az voltam 9 hónapig abban az időben rátszkeresztúron a program alapját a keresztén kereszttjén érték közvetítés adta és egyfajta socioterápia talán ez aminek lehetne hívni nem volt igazán struktúrát program nem volt a kigazán masszív terápiás üzenetek gondolatók hogy mit kellene csinálni anem én úgy éltem meg, hogy nagyon leelkes elköltelezett keresztjén emberek akarnak segíteni magukat pusztító fiataloknak én akorot visszakaptam az életemet az nekem ott baromi fontos volt és ott nekem akkor azt tanították hogy a bázis szertől legyek mentes de hogy egyébként mintek szerónyista minden további nélkül fogyasztatok alkoholt de ezi nem volt kimondva de ez belefért és aztán eljutottam én egy olyan pontra amikor a teljes abstinencia mellettettem le a voksot és most már rosszálló semmilyen tudatmodósító szeretnénk a kávét az rendszeresen tehát akkor ég is most nem mondtam igazat a munkámban tőrekszem arra hogy a leghető reg ritkábban ez nem mindig sikerül fogalmaznak meg olyan markáns kijelentéseket, aminek kliensek motivációja lelkesedése elcsúszhat vagy gelert kaphat én azt látom, amikor hozzánk jön kicséget kérni akkor el van tévejedve, fogalmasint hogy merre van előre, bizonytalan kérdései vannak általában rendelkezik már valamilyen fajta információval arról hogy a terápiás helyzetben vagy tanácsodói helyzetben mire lehet számítani vagy mit kéneit csinálni és azt látom hogy nagyon finoman kell bálni azzal, hogy mit mondok milyen gondolatot ötletett plántálókel a fejében már az a tapasztalatom, hogy el jön mondjuk én úgykívom őket ilyen terápia sérült emberek jönnek és sokáig azon kell dolgozni, hogy segítsünk nekik abban, hogy rendett egyenek a fejükben hogy az az út, amit eddig bejárt az valójában mit is jelentett hogy hogyan tudja az beépíteni a ferépülésébe sokszor arról szól a munkám hogy elmogyarázom a klienseket, hogy az a psziológus miért csak bólogatott igen és akkor elmondom neki, hogy valószínűleg és személy központú képzett psziológus volt és nem arról van szó, hogy azért nem tudott neked segíteni, mert soha nem drogozott tehát és akkor elmogyarázom nekik, hogy ott az a szerencsétlen kolleg a mivel próbálkozott és aztán ezeken szépen végig menjünk, tehát én nagyon fontosnak tartom azt, és ezért örülök ennek a beszélgetésnek és amit a Timi is mondott, hogy mit mondunk, mit képviselünk milyen masszív üzeneteket táplálunk az emberek fejébe, azzal kapcsolatban hogy mi a gyógyulás, mi a terápianak hogy kell történnél. Én is biztos, hogy ebben számtalán hibát elkövettem, mert én is egy olyan figura vagyok a szakmán belül a nácizmusomnak köszönhetően, akit megkeresnek a különböző médiumok és a kakel, hanem hülyeségeket brekeegek újságba a TV-be rádióba és vagyunk ezzel itt így egy páran. És hogy ez nem fontosnak érzem, hogy olyan üzeneteket mondjunk és nem az én igazságomat, hanem olyan szakmai, életigazságokat amin a lehetőleg legkevésbé tud elcsúszni a motiváció és nem akadályozók meg a klienstabban, hogy ő bizalon vesztet legyen a szakmánkal kapcsolatban, hiszen nekem segítőnek az a legfontosabb felelatom, hogy a szenvedő ember minél előbb olyan segítséget kapni, amire abban az élethelyzetben leginkább szüksége van. És azt látom, hogy egy rossz mondat, egy rossz szűzenet, egy rossz koreik kérdés akár évekre megakaszthatja a folyamatot, és az ember kikerül az ellátó rendszerből, mert csalódik mennünk. Ez a kritika nekem magamnak szól nem nektek. Jó, tehát most magamatos torozom nem titeket semmi képen. És akkor átérnék arra a két dolog, amit én kiválasztottam a papíról. Ez a mélypont és a motiváció kérdése. Például ez a mélypont. Ez kint forog a köztudatban. Padblót kell ahhoz fogni, hogy valaki le tudjon állni. Ha kimész és az utca emberét megkérdezett, 10 emberből szerintem 9 biztos ez fogja mondani. Nem tudom, hogy egyet értete ke, ilyen típusú kutatás még nem végeztem. Valaki biztos megcsinálta. Hogy? Jó gondolat. Hoztam még más kutatási ötletet is már, egyébként. Sziasen. Kávja a Paksibori, nincs itt még mások. Sziasen. Szóval. És azt gondolom, hogy ez azért veszélyes ez az üzenet. Mert bajzival teljesen egyetértek abban, hogy a mélypont az egy nagyon subjektív dolog. Van a kinél a mélypont az anyagivel javak elvesztését jelenti a hallig talannávállást. Van a kinél csupán egy érzemi mélypont van. Mint adnála a történetnén, hogy látta ota, vagy hallotta a gyermekét. A dohányzás kapcsán, és ez nem mélypont volt, hanem fordulópont, az az volt, amikor megtudtam, hogy a fiam megfogant, és abban a pillanatban jutottam el a felkészülési szakaszból, a cselekvési szakaszba, és lenyomtam, és azóta fenntartom ezt az állapotot. Tehát nagyon nehéz definiálni. Nekem a bajom, a mélypontal az, hogy felipülésnek nem a folyamat jellegét oda és üzeni. És ezt azért mondom így, hogy mit hangsúlyoz és mit üzen, mert a szenvedül ember az átlag ember nem akar értelmezni. Egyszerű, könnyen emésztető üzenetekre van szüksége, és valószínűleg ezért is ragad rá erre az üzenetre, és ezért tud ez az üzenet szerintem életben maradni, mert tudjátok ismeritek, nem hogyha hülyesé vagy a hazugságot elég sokszor elmondod, nem lehet, de el fogják hinni. És ugye ez a probléma, hogy nem akarjuk, hogy olyat higgyene el bárki, és ami esetleg az ő gyógyulását lassíthatja. Mert hogy én a folyamat jellegben hiszek, és bár az gondolom, hogy igen, kellek katalzis, kell egy ahelyelmény, kell valami olyan intenzív, érzelmi állapot, ami az embert brószgásba rendíti. Mert mi ez a mélypont? Lényegében mi történik itt lélek tanulok, mert nem tudom, hogy ezt az embert egy szocsmunkás vagyok, de a mennyire tudom azt történik, hogy valami olyan olyan intenzív érzelem keletkezik az emberben, ami akcióra serkenti. Ha nem félek elégi, akkor nem fogok elszaladni az oroszlántól, kellően kell félne más, hogy el akarja futni. Tehát itt igazából semmi más nem történik szerintem a mépontnál, mint hogy annyira intenzívek lesznek azok a bizonyos érzelmek, félelem, pületet, és akkor ott vagyunk mi, akik meg fogjuk őt és tovább viszük ezzel az útan. Azonban, hogyha a súlykolom, hogy mépont, mélypont, akkor várni fog valamire és egy ilyen konkrét dolgot keres, az átlag ember szerintem is, nem a szakember. Tehát nekem az az egész nap arról szól, hogy mit mondok kifele, mert én azt gondolom, hogy az, hogy szakmai Nagylak mit gondolok én erről, és azt, hogy ez, hogy hogyan fogalmazom meg a klien számára, az két teljesen külön dolog, mert nem fogja tudni értelezni, nem látja a logikai láncolatot, hogy épül fel. Tehát én ezért próbálok nem elkenni dolgokat, hanem mindig az adott klien, adott lekiállapotához, igen, intellektulásához, kérdéseihez, helyzetéhez, visszonyodva válaszolni kérdésekre és segíteni őt, hogy azon az úton, ami az én fejemben van, ami egyébként ugye egy optimális bléjtállapot, egy biopszió, szóciális harmónia, és timélyes csatlakoznék, hogy itt a kérdés felvetés kapcsánagy, akkor mi a betegség, mi a függőség, és megjelent egy két púlusság, bár a végén, ugye a Péter összevetette, hogy, hogy mik azok, amikben azonos saka nézetek, és mi az, amiben mások, de mégis azt éreztem a kérdése kapcsán, az előadás kapcsán is, hogy van egy masszív két púlusság, és erre az jutott eszembe, hogy a legtöbb kliensem, a legtöbb szemvedébe tegügy felem ilyen fekete fehér, ugye ezt ismerik ez egy kognitív torzítás, nem látja az árnyalatokat, nem tudja középre belőni, és milyen érdekes, hogy az addiktológiai szakmának a képviselői is, és szerintem amerikában is, ugyanilyen két púlussú, és hagy kapcsolódjak egy kicsit amerikához, mert jelenleg ott dolgozom azon, hogy megnisak egy drokterápiás intézmét, lassz vegasban, és bár még nem vagyok egyáltalán része az addiktológiai szakmának, de ugye rengeteget olvasok és tájékozódom arról, hogy ott, hogy mennek a dolgok, és van egy jó hírem, ugyanolyan nőn kritikusnak magukkal szembe, mint amilyenek mi vagyunk, állandó problémák feszültségek vannak, és ott is, ahogy ugye te is mondtad, ütköznek ezek az álláspontok, és lehet, hogy nincs igazam, de feltűnt valami, hogy vajon miért érdemes a betegség kapcsánál, én fügőségre úgy gondolok, hogy az egy biopszió, szóciális állapot, és most direk nem a betegségszót használtam, mert ahogy itt felsololtuk, hogy brand disease, vagy egy tanult maga tartásforma, vagy egy valadaptív megküzdési módon, nem egyik vagy másik, hanem is is, és még a környezeti beágyazotság is meghatároz fontos, és ez nekem egy szakmai köszelj, tehát hogy nem is értem, hogy ezt kérdésként miért fogalmazódik meg, és ezen gondolkodtam. Tehát mondom, egy mezei szóc munkás vagyok, de ez már ott akkor megtanultam, hogy biopszió, szóciális model, lehet, hogy egy egyszerű fiú vagyok, és nem akarok árniattabban gondolkodni, meg naív vagyok, és nem, tehát ha nekem nóra volkó, azt mondja, hogy ez így van, én elhiszem neki, ugyanúgy, ahogy elhitem karikó katalínak, és itt van benne ma, tehát én neki is hiszek, meg a másiknak is, viszont én szerettem egy veszélyes dolgot Amerikába. Nézzük meg, hogy kik azok, akik a betegség model ellen lobbiznak, most ez nem peorlatív akart lenni, áltában üzleti vagy jönnös érdekár mögötte, ugyanis van a mainstream, a brand disease model, üzletileg zseniális dolog azt mondani, hogy állműen az a 12 steps program, és neki megyek, te ezt lehet látni, ismerem a Adi Jeffi, hogyha beidjük a nevét egy addiktológus, psioterapeuta srác, nem addiktológus, ez egész bizniszét arra építi föl, hogy savazza a betegség koncepciót, és a YouTube videóknál is, akik ezt az oldalt képviselékén azt látom, hogy áltában kiadnak egy könyvet, ez egy nagyon jó alapára, hogy én megkülönböztetem magam, és mondok végre valami újat, és van olyan magyar általunk ismert kanadai psihiátel, aki szerintem ugyan ezt a játékot játsza, hogy nagyra tiszterem és becsülom munkásságát, és nyilván a lárnyobbaiba se érek, de nem értem, hogy egy ennyire tanult ember, hogyan tudja ebből a hármosból az egyiket kivelni, és túlzottan fölfújni. De mondom, lehet, hogy nem olvassok elég szakirodalmat, nekem az a gyanum, hogy érdemes megéri nekünk, maunkat megkülönböztetni, különböző okokból, és azt felpumpáni. Tehát nagyon jó volt a timit hallgatni, hogy én most már nem ezt látszik az én szeméségemen, egyre inkább a közép felé haladok, és próbálok tényleg nagyon árnyaltan gondolkodni, mert azt látom, hogy az ügyfeleimnek is leginkább erre van szükségük, bár időnként persze jó, hogy haladok ilyen olcsó nemészetők és üzeneteket nekik. Tehát ez, ami eszembe jutott, betegségről, és akkor visszatérve a motivációra, szeretném ezt az idő van. Ez már volt 15 perc. Oké. Jó, köszönöm. Jó, de hát szerintem. Van a köztetek, aki biztos hallott, mert arról, hogy én elkezdtem foglalkozni az intervencióval, mint olyannal, ami ugye amerikában az addiktológiai ellátó rendszeren belülegyőnáló szakmai láb. Tehát vannak intervencionisták, vannak képzéseik, és az az intervenció, mit én elseltítottam, ez az arály az intervenció, ez egy családterápiás alapokon nyugvó beavatpozási mód. Van egy módszert, anna evidence-based elméleti, legbár ott is fölmező a kérdés, hogy azok, mindegyre most nem megyek vele, de hogy nagyon jókat írnak róla megalkotói, és aztán a másik módszerről, a craft módszerről, ami szintén nájda oldalán is megtalálható egy elfogadott rendszer. Ott is nagyon jókat írnak a megalkotóíróla. De én elkezdtem ezt a gyakorlatban alkalmazni Magyarországon, a tapasztalatok azok nagyon jók, csak nem jönnek a családok. Lehet, hogy nem rakok mőgi, elég masszív marketinget, nem tudom, de hogy az a tapasztalat, hogy bár ott van a web oldalunkon, beszélünkről a megjelent egy könyvem, az a cím, hogy életmentő könyv a libriben meg lehet venni, nyilván nem egy beszéller, az igazából egy ilyen ismeret terjeztő fizetecske akart lenni, nem egy mély szakmai anyag, nem úgy bemutassam, hogy létezik ez a módszer, de nem jönnek az emberek. És abban szeretném kérni a segítségeteket, hogy maga ez a szemlélet, mint intervenció, az egyre ismertebb legyen, lehet, hogy azért nem jönnek, mert mi fizető szolgáltatás, vagyunk is egyszerűen túl drága. Nem tudom, hogy például az addiktológiai konzolútási képzés tananyagának része, a különböző intervenciós módszer ismertetés az része. Tehát az addiktológiai konzolútás, és hogy mondjuk milyen arányban részeim, most nem jön nekem kéne kérdezni, nem csak hogy azért, mert hogy szerintem az ellátó rendszeren belül egy olyan önnáló láb lehetne, ami nagyon, hogy az arányz intervenció, vagy bárbeik intervenciós módszer, ami best practice, evidence based legalábbis megvan az a címkéje, tehát hogy ebben kérdném a szakmai segítségeteket, hogy vigyétek a hírét annak, hogyha van egy olyan családa, ahol van valaki, aki elutasítja a kezelés gondolatát, szerettük az, akkor tudunk nekik segíteni. Most nem fog belemeni mi ebben az intervenció, a bárkét érdekkel az nyugodtan keresem meg, szeretnék mindjárt több ember elevben szakmailag együtt működni. Azt gondolom, hogy ez egy olyan módszer, ami szakmailag mindjányú számára a legalapabb dolgokat tartalmazza. Köszönöm. Csak gondolom is dénesnek, hogy a konzultáns képzésnek része a rendszer személet és a családi konzultáció tan tárgy. Az egyik, ami ezen beította, másik meg, a közösség ellatásba, az ambuláns ellatásba, meg a magán prakszisómban is azt tapasztalom, hogy szerintem van már annak hatása, hogy egyre többet beszélünk, írunk, nyilatkozunk arról, hogy a családi rendszer rossz működésének, diszhuncels működésének a tünete a függőség. És szerintem ez átmegy, valamennyire, illetve mindig, nem mindig, de legtöbbszor a hozzá tartozójú telelőször arra a szenvedés nyomásra, hogy eljön segítséget kérni, és amikor az ambuláns ellatásba nagyon sok hozzá tartozó jön, de hogy a közösség ellatás függőkre van ki alakítva, ezért mondjuk, hogy a kékpontban úgy tudunk több hozzá tartozót fogadni, hogy az ellatotak 30%-a lehet, aki nem szerfüggő diagnozíssal rendelkezik, és mi ide szó szakoljuk be a hozzá tartozókat, ami egy 41-es feladatmutatónál 12-13 ember az tele van, az mindig tele van, mindig jönnek a hozzá tartozók, illetve jelentkezni nek család terált PR-ra is, de arra meg aztán végig nincsen financírozás. Ez, hogy mondjuk annyit, hogy ennek az arályz intervenciónak a lényege, hogy az intervenciónista megy a családhoz. Tehát tudom, hogy tudod, csak hát a többiek nem, hogy ez tipikusan az az ellatási forma, amikor a szakember kilép az elefáncsontoronyból, és kimegy a terepre, és ott segít. Talán ez, az csak azért mondom, mert, hogy keresni a megoldás, hogy hogy lehetne, minél több ember ezt eljutatni, persze nem akarom itt a tan anyagot bontszogatni az addigtólgékkózutás képzésembelül, de mondjuk annyira része, hogy konkrétan az addigtólgéai intervenció, tehát mondjuk el tudja mondani mi az a Johnson-módel, el tudja mondani a Kraft-módel. Tehát hogy ezek mennyire maga része? Réseke, igen, részeke, hogy legyen így van, meg az a Rise, meg egy csomolyan tetszik a bontát. De az, de most az? Jó, oké, jó. Egy kétség mi a rendi maradnak át a mikrofond, amit tinc a mondat, az csak annyi hozzáfűzéslenik, hogy a szembedébe, a napali ellátoljába nem lehet hozzá tartozó, ott száz százalékban szembedébet ennek elenni, most tudom, mert 9 millió fordított fizetet vissza a tisztás napali ellátó, mert ez elmúlt három évben ennyi családtagot láttunk el, és azt gondoltuk, hogy a modern szemlet dalkalmazuk, de a magyar állam kincs tár és állásfúlást kértünk a sociális... Tessék? A sociális államtitársatok kértünk állásfúlást, azt mondták, hogy a máknak van igaza. Zárja ebe, zárva, köszönöm. Köszönöm. Rendi mari vagyok a magadért alapítványtól, és most kérek szót, mert gondoltam, hogy ehhez kapcsolódom, és aztán majd a későbbiek talán még kiegészítik, amit az eddig elhangzott a kalapján szeretnék mondani, az egyik, hogy arra rákapcsolódva, hogy hát igen, évek óta én is azt tapasztalom, hogy ez a terület nagyon szűken vonza azokat az embereket, hát ilyen hasonló arcokat látok, és nagyon jó műhelyeket, meg ellátó helyeket, akik azt gondolom, hogy mindenki a magamódszere mentén dolgozik és csinálja, ennek ellenére mindig azt a hiány télem meg, amit most is nagyon érzékelek, mert, hogy ez is most elhangzott, hogy az egész ellátó rendszer, vagy nem mondok százalékod, de az ellátó rendszerdöntő része a függőkre van kitalálva, annak ellenére megengedve azt, hogy nagyon sok rehabból meg több helyen tényleg működik, az, hogy a családokat hogy lehetne bevonni, hogy lehet ezt akkor egy ilyen családi intervencióban kezelni és törekednek is rátudom, hogy nagyon sok helyen működik, viszont azt is látom, hogy nincs rá kapacitás, nincs erékel ember, financírozási nehézségek is vannak, de hát megvan ennek a maga nehézsége, ezért aztán ahhoz eltartozok nekem az a tapasztalatom, döntően nem is kapják meg azt a segítséget, amire nekik szükség lenne, mert hogy az is egy nagy tapasztalatom, hogy sokszor nem is biztos, hogy a függőnek, vagy az, igen, az elakatnak, az ellátó rendszerbe kéne kerülnie, mert hogy ha már a, mondjuk, ahhoz eltartozók olyan segítséget kapnak, akkor az ő munkájuk révén, amire én azt szoktam mondani, hogy ugyanúgy nekik legalább egy évig, mondjuk a legtöbbet rögtön ilyen nézébe utalnán be ilyen rehabra, de ha lenne ilyen rehab, de sajnos nincs, de hogy nekik is legalább egy évig rendszeresei járni kell ahhoz, hogy ott valami olyan változás legyen, vagy jól tudják segíteni, azt aki otthon van, és akkor lehet, hogy ő neki nem is kell már, hiszen nagyon sokszor hallom azt, amikor a hozzá tartozó azt mondja, hogy ha én jól vagyok, akkor az otthon levő is jól van. Tehát ez az egyik, amit szerettem volna mondani, de még a pillanat. Nocsás, én ezt kapcsolom mondhatok valamit. Erre aggáva, ezt kimaradt az előadásomból is, ezt szerintem ezt ide be tudom tenni, hogy mi előtt ki jöttem el a mai napra, úgy gondoltam, hogy az, akkor ezt, hogy ha csinálok egy kis minikutatást, nem reprezentatív, lementem a rátszkeresztúli drogterápiás intézményben, és az akkor réppen ott lévő 14 kliensel mélyinterjút készítettem. A legfontosabb kérdés az volt, hogy mit gondolsz, saját elhatározásból, vagy külső hatása vagy eit, a 14 emberből, én klíns azt mondta, hogy külső nyomása vagyok itt, a kettő, aki azt mondta, hogy nem, abból az egyiknek, nem ez volt az első terápiás programja. Ez egy nagyon érdekes tapasztalatot, méjpont, a méjpont kapcsán mekereszem, hogy eljutottá egy méjpontra, igen, svetettem neki a kérdés, hogy van még lejjebb, lesz volna lejjebb, mind a 14 ember azt mondta, hogy van lejjebb. Tehát ezt csak erültott teszembe, hogy milyen érdekes, hogy a rehabon, random időpontban 14 ember, nem azért van ott, mert oda akart menni, adjépként a statistikája a missziónak azt mondják, hogy jó, ki megkérdeztem, mert ugye ezt kellene jól megmutatni, hogy ezek a klínesek, hogy vannak, mondjuk 10 év múl van, nyilván akkor lenne ez a kijelentésem elfogatható szakmailag, de hogy itt van, akkor azok a családok, ami te is mondasz, hogy ők valamit nagyon tudtak, azok a családok, hogy ezt elérték. És ez egy nagyon fontos dolog. Lehet, hogy van még sok olyan család, aki magától nem tudja, és nekik kellene ez a segítség. Igen, most értette meg az utolsó mondatot, hogy mire célzol, mert szerintem itt két út van. Van olyan, amikor a család abból a működésből, amúgy léppen tart, benyomja, vagy egy olyan úgy motiválja, hogy igen, és akkor úgy megy akár kényszerből is, de ő nem tesz érte semmit. Van olyan család, aki már segítséget kér, mondjuk szülőként, vagy hozzá tartozóként, és olyan döntési helyzeteket tud kialakítani, és akkor úgy megy be, a hozzá tartozónak viszont az a feladatta, hogy onnantól kezdett folyamatosan azon dolgozik, hogy ha majd ki jön, mi fog történni, hogy ő mit fog változni, ő, hogy fog hozzálni ahhoz, majd ki kap egy teljesen más fiút, vagy lánytakűről a se tudta, hogy ő az. Ennyi tehez, és akkor az a gondolat volt még itt a fejembe a traumával kapcsolatban, mert, hogy én ezt nagyon fontosnak tartom, hogy az jutott eszembe, hogy azt hiszem, hogy a 19. század közepén volt ez a Francia psihéáter volt talán, akkor ez a polbriket, vagy nem tudom, hogy kell ejteni Francia öll a nevét, aki először tanulmányoszta, azon az ártosztályon, ezt az úgynevezett hisztériát, amiből aztán ő először leíróként leérte, hogy a tüneteket a fraj többek között erre rá kapcsolódott, és amikor kiderült, hogy az ő kliensei között bécsben mennyi az, ahol a felszúális abúzus van példáulott az elétben is, akkor gyorsan visszaléppett ebből ezt, most csak azért mondom, mert az, hogy a traumálnak szerepe van abba, hogy a személyiségünk hogyan fejlődik, az egy nagyon fontos dolog, és igen, a felépülésben az egy fontos dolog, azért foglalkozni, hogy mik voltak azok a honnan nyövünk, és mik az élményelink. Köszönöm szépen. Csak kicsit reflektál valamit mondott dénés, mert szerintem lehet, hogy te mást kérdeztél, hogy ezt kaptál itt az aliktól ég konzoltáns képzés kapcsán is, hogy igen, az ember megtanulja, hogy mi az a Johnson meg, meg a Judith Landauzs örelez intervenció, de azok a módszertani eszközök, azok valóban hiányoznak azért az eszköztárunkból, mert amit Marita mondtál, én azt tapasztalatom, hogy nem mindig van a függőnek egy évvel arra, hogy a hozzá tartozósaját magán dolgozom, és amiről te beszélz, dénés az egy rövid távú, tehát, hogy azért minél lőbb a kezelésbe jutakni. Visszont, hogy te is mondtad a kezelés után, az aráig intervencionista tovább kísérja a családot, és még 6 hónapon keresztül, rendszeresen dolgozik pont, azért, hogy esetleg megcsúszásom megbótlás, benne tartsák a rendszerbe, tehát azért igazából van egy ilyen hosszú távó gondolás is. Mert úgy értem, hogy nem feltétlen a szalviszendem, két dologról beszélünk az egyik, hogy az a cél, hogy a hozzá tartozom itt eszköz, hogy bekerüljön a függő fel, illetve az, hogy ő is olyan maga is felépüljön. Igen, igen, abszolút. Nagyon gyorsoból ez így. És aztán gyorsabbáig, de aztán, ez nem kérdés csak ezt kimarataból, amit mondtam, hogy én is a hozzámfortódó kliensek, mindegyikének a járlom utána a hozzá tartozói csoportot, és azt tapasztalom, hogy a hozzá tartozók pont annyira betegek, mint a kliensek, és hogyha ők nem változtatnak, akkor sokkal nehezebb a szerhasználó kliensek a dolgámit, az intervenciól még annyi, hogy amit nem mondasz annak, azért vannak infrastruktúráis anyagi nehézségei, tehát az, amiről te beszélsz, hogy úgy intervenciós, hogy kimenjen egy napra családhoz meg rendszeresen, ezt egyszerűen nem látom így a magyar eláltásban. Erre, hogy reagáljok muszáme, hát elindul valami végre, egy tök jó, amit mondtába az addig togé konzustáns képzésül kikerült szakembereknek egy része speciálizálódhatna erre a szakterületre, ez istencia magán prakszistrá lehet ne építeni, ki lehet számolt. És ezt nem, ezt csak azért mondom, mert ez fontos, amit a Baizi mondt, hogy kiműködteti ezt, hát jönnek az addig togé konzustánsul az emberek, ez egy olyan orjási lehetőség, ami ad egy jövő képet ezeknek, az embereknek nem csak egy rehabon lehet dolgozni, nem csak egy eláltóban, van van egy olyan figur, aki imád utazgatni állandóan megy, az beterel a rendszerbe, egy csomó csúnyasz, hogy beterel, értitek, minkább az a nagy kérdés, hogy hány ventlakásos intézmény, hány napali ellátás fogadná azokat a klienseket, szeretette szível szakmai egyetértés alapon, akiről tudják, hogy ő intervenciónista hozza oda. Amerikában örülnek nekét. Hát nem mindegy, hogy az intézmény... Jó, én is így gondolom. Szerintem ez Magyarországon semmi gondolt, hogy honnan érkezik, hiszen egy csomó helyen. Na figyeljtek, most akkor most helyzet van. Még azt mondjuk, hogy egy hárem ember van, még vissza a... Még 5 ember van, körül vissza. És most egy óra időnk, sincs én már, de most kell 10 perc. Most van 36, 13-36. Elvileg három óra így érkezik a rendrezmény. Tehát, hogyha életlenül túlcsó szunkatra van. Muszaig tartanunk egy pici szünetet, hogy megmozluljunk, mellékhelyiség se többi. Még a büfémaradékát hozzáfértek a fölszinten. Azt esetleg tegyétek magat, és 10 perc múlva folytassuk. Jó. És igen, köszönjük szépen. Akkor folytatjuk a beszélgetésünket, és akkor a következő hozzá szólunk füstös kiberol. Köszönöm. Köszönöm szépen. Üdvözök mindenkit, sziasztok. Csak néjány szó magamról, amikor a forog a félmélet van, minden reprektányoktól is írtam magamnak. Köszönöm magamról. Köz elebről. Szóval röviden pászom a magamról. Püstös kiberol vagyok. Az orciklubba a fiótomapítvan el dolgozom, amivel magán paciéntúrát is kísérek a fölépülés útján. Szociális munkáj, személyi központú múltszer spesifikusságban képzőttem. Tamány csodóként dolgozom ebben is. Ez nagyon fontos szerepet játszik a Mondan Domban is. A szomszédos épületben, ami a harmonia épület, harmonia palota a neve, ott voltam 9 napig egy Beyond Edition-nevű workshopon, ami Dr. Máté Gábor és Saddam együttes munkájából fakad. És ennek kapcsán majd a traumaero beszélnék, ami egy kérdés volt a sok kédesköltatra a trauma, hogy egy rekolytraumákkal vagy túl sokat foglalkozunk el hogy ezzel mit kezdjünk és akkor először és nem tudom, hogy elhangzott el illetve a DNS-kire utalt melyik kanadai psijáltere hogy a Gáborra, igen. Az javítanám, hogy nem psijáltanám, nem orvos simáncsak orvos és akkor most valamit valamit fölolvasok valamit fölolvasok ezzel kapcsolatban ezt nem öltől idézzem, hanem rászszer brandtől, aki egy felépülő heroinista igen. Cannabis nem egy kapudrag, az alkalommal nem egy kapudrag, a nicotin nem egy kapudrag, a koffé nem egy kapudrag, a trauma kapu, a gyermekori abúzis a kapu, a molestálás a kapu, az elhanyagolás az ártjáró. A kábítószere való visszajönés, az erőszakos viselkedés, a túlzott szeksolytás és az önvántalmazás gyakori tünetei, nem okai problémáknak. Szinte minden esetben traumakkal terhelt gyermekkor, elhanyagoló vagy bántalmazó szülök állnak a hátérben. Ám a legtöbbben inkább csak nevetnek a hagyítólokon és a szerhasználokon, ahelyett, hogy felismernék, 15 év múlva a se egy gyerekeik is hasonlós orsai uthatnak. Nem vitázok dénésre lehet, az akapcsodban, hogy a trauma az egy lehető túlfókuszát most a közbeszédben is, de az gondolom, hogy az egy nagyon fontos témá, és most volt egy filma visual of trauma, ami a traumaról szólját a mátegáboról szólja, ha nem tudom, aki látta azt tudja, hogy ez a filmiről szól és a nagyon fontosnak tartom. A másik az, hogy ezen a 9 napos kurszuson azon tudja az ő előadásait hallgattuk, az együttéző nevű metódust technikát, ott helyben is alkalmazta. Hendek már van képzés együtt ként amerikában, és reméletek Magyarországra is el fog érkezni ez a képzés. Ez valahol a Peter Levynféle Szomatique Experience-nek, az együttéző vizsgálódás, akkor még a Szervély központról Roger Szi technikálnak, hogy ott, ott, abban az itt és mostban élelődni vele, amit a trauma a másik az, hogy én is egyetettek a gáborra és akkor majd fogok egy pászot mondani arról, hogy mit gondol le arról, hogy betegség nem betegség, mert ezekről megkéreztem, hogy itt volt Magyarországon ezen a képzésen, hogy ezekről neki mi a véleménye, annak ennyire csak egy orvos, egy benkubari orvos, de elég sok függővel dolgozott. Tehát, hogy ez egyfajta elszakadás az önvalótól és ez a függőségfőoka és a szerhasznált, és ezt most tudom, úgy is itt behangzik, de a szerhasználtól egy öngyódjító rátalálás, de a főok az az, hogy elszakadta az önvaló jától, aminek okai lehetnek ilyen a illetében be között rámák, a gyerekkorja, a búzusok, ami nem csak egy feltétlen az, hogy megverték, megrőlszakolták, hanem, hogy elhanyagolták, nem szerették és akkor itt már elhangzottól a tinkától a transzgenerációs traumatizáadság, ami azt gondolom, hogy amikor egy függő, aki szerhasználók éli az illetét, és azt mondja, hogy jó volt a gyerekkorra, és persze biztos találom momentomat az illetében, ami azt mondja, hogy mégsem, de akkor feltetjük kérdés, hogy hol van a transzgenerációs traumák, hogy azokkal is kellene foglalkozni. Szóval a másik a traumaról még annyi, hogy a trauma nem maga cselekedett, hogy megvertek, megrőlszakoltak, nem szerettek, hanem, amit ott én traumatizált átéllek, azokat az érzéseket. És ugye itt jön be, ha ez a technika, vagy ez az eszköz, mert utáltalmezt a szótott technika, hogy ott benne az együttőező vizsgáldásban, ott érlelenni, megélni azt a kicsi, most akkor magamról beszélek, a kicsi kiberóbb mit élt át, és a felnőtt kiberóbb beszélgett a kicsi kiberóbbval, az együttőező vizsgáldás voltató segítővel, terapóltába, s a többi. Szóval, hogy és úgy bejön a rogesszi gondolkod elsületvel, egyáltalán ebben is képzőttem, hogy valahol a fügülség okai legfontosabb dökéroka, hogy a gyerekkorban fölöntös abúzáltságban, vagy a gyáhanyogásban levéstben elszakadok önmagamtól, és itt jön az, hogy hogyan tudok feldjúlni ebből, kapcsolatokon keresztül, mint az a felépülés, erőszor, egyrészt kapcsolodok a valahogy a segítőz, megkezdek magam az is kapcsolodni, és aztán a közösségeket belül se elkezdünk kapcsolodni egymáshoz. És a személyi közponduságban, ugye, annak a metódusra az nem egy és ott felszítettem a kérdés, hogy az hogyan alkalmazom az addig tolgálláltásban, ahol azért néha konfrontatívnak kell lenni, néha oda kell mondani, néha nem tudom ilyennek kell lenni, erősnek kell lenni, irányt kell mutatni, kereteket kell tartani, és rogesszik módon ez nincsen, az gondolom, hogy az itt és mostban ott vagyok vele, akkor ott tudom segíteni, hogy elinduljan az önmagához való visszatavállásban. A rövidén ennyi a trauma-áról és ez a Wisdom of Trauma film, ez reméletőleg, a készítők igéret a szerint, meg lesz magyar a felirattal is, egy ilyen július végefele, és akkor el lehet néhányi magyarország, nagyon személyek az, akik nem tudnak angol. A készítők célja az, hogy beöltönük bejeljusson, hogy iskolák bejeljusson, hogy mindenfleik közösség bejeljusson ez a film, és a végén a filmnek azt mondja, a doktor Máté Gábor, hogy neki az az álma, hogy trauma-informát nevelés legyen, oktatás legyen, trauma-informát, segítői rendszer és trauma-informát egészséggé szolgált. Ezt, hogy nem felejtjük el, hogy ez a trauma ott van, és akkor reggel készültem erre a beszélgetés és előadása az, amikor akartam, hogy ez is kezd olyan köszösség, hogy ez a trauma szó, hogy mindenek az okal trauma, meg gyerekok a bántalmasztak. De, hogy ha ez az itt és mostban történik az vele való együttézés, akkor meg fogja kapni azt a mindenki ott hiányzott, tehát, hogy most beszélünk arra, hogy te trauma-tizált, hogy attól még nem fogja ezt a trauma-ját újból úgy átélni, hogy ott majd megkapja a vele való történest, amilyen bekövyekezett a trauma-tizánság. És rövidem még Peter Levyról, aki a Somatica Experience-nek megalkotója. Jó, hogy azt mondja a trauma-ra, hogy el fújtsz, vagy akkor van a harmadik, hogy lefagytsz és hogy ez a lefagyottság állapot, tehát próbálka ezzel a Somatica Experience technikával föloldani, de tigris felébreztésre című könyv szól erről. Ez a kévizés is most éppen most tart szervezés alatt oktoberben elindul, csak a legnagyobb probléma ezzel is, meg a másikkal is, hogy rohadt sokba kerül, és pont, hogy a magyarországon elég nehéz elérni pont a szócais szférába dolgozoknak, és teheti, az nem biztos, hogy ebben a szférában dolgozik ezt, hogy jelesztem is a szervezőknek, most van mindenféle pályázat és lehetőség, hogy ők is így egy mövesség, akiknek nincs errefizetésre. És itt a beszélgetésen pont, azok kérdések meg voltak föl bennem, hogy milyen fontos lenne tényleg egy aditologétok ább képzés, a stinkamonta, hogy az különféle technikákat eszközöket megismerjük egymástól, meg a külföldi példákat, ezen kívül amit megförgyüttem, magannak gyorsan reflektálok, a családterápiára, lehet, hogy én szerencsése ilyen dolgozom, de az orciklubban, és ez most itt a reklám megy a valahol, a kollégáim Páterápet és Családterápet is csinálnak, és adiktologiában képzőnek mert ott dolgoznak, tehát egyébként dolgoznak, mint psziológus adiktokkal, és családterápiá is folyik, tehát való az elindult. Tehát reméletőleg fokfordulom, vagy leszre a lehetőség, akkor még gyorsan reflektálnak arra, hogy igen, ezt én is tapasztalattam, hogy lehet, hogy van 28.000 hely, meg van egy csomó üres hely, de pont most volt egy különösünk, aki iszik, de le akar állni, halljátalan szállóban él, és most már olyan köröket futottunk három pont keresztül, vagy rókus, nyíről, nem tudom, vagy nem volt hely, vagy nem fogadták, meg a balaső is bejött a képbe, és itt kerjünk két napja, és nem tudunk mi csinálni, és itt fölmelem a kezem, hogy akkor aztán a bajzi mondta azt, hogy kéne idő a hely, ahol le akarok állni, de nem detogsz, tehát valami átméleti időszak, amíg majd bekerül valahova, de hogy hova. Ez most így az életben hoztam a például, hogy egyszerűen ez van. Aztán még mit éltem föl. Család, ja, az AISZ test, igen. Azt a klínesémen megcsináltam, és az kutatás is ugye azt mutatja, mit elmondtál, és az a minimális, mint amit én, igen, tényleg az AISZ test alapján is utolagosan meg lehet mutatni azt, hogy a gyerekkori abuzusok, meg ezek a tényezők, amik miatt az AISZ test mondjuk magas számul lesz, ennek mi a következményre. Szóval rövidben ennyi, és próbáltam sietni, igen. Igen. Nagyon gyors leszek, úrcsán, a SZM-be jutott a klínesem, és nyilván marra azonáll, amit te mondtál itt a, hogy kereteket kell tartani, néha megkonfrontiatívnak kell lenni, de azutott eszembe, hogy igaz, amit mondasz már pedig, az is én minden szával tudok azonosulni, akkor ez azért is tud lenni veszélyes, mert újra lehet traumatizálni ezt a klínes, és úgy csak egy nagyon rövid történet, hogy volt egy klínesem, és mondtam neki, hogy neki nagyon jó helyen lesz egy rehabon. És elment fevételi szégetésre, és fölhívott, és mondta, hogy figyelsz el, nagyon-nagy baj van, ezek engem nem akarnak fölvenni. És futhatták vele a köröket, és azt a konzikvenciát volna találni a klínes, hogy én arasem vagyok, jó, hogy engem felvegyenek egyrehabra. És azutott eszembe, és tartottam benne a lehet, hogy figyelj, mondom, ez itt szokás, így csinálják, fújt a köröket fel fognak venni, és aztán be is került, hogy ezért fontos a trauma fókusz, hogy egy ember, aki mondjuk, lehet, hogy gyerekorából is ezt éltemek, hogy még arra semmi jó, és ezt megkapja egy magas közöbbű elát, vagy nem magas közöbb tök, mindegy, hogy ő erre nem jó, és hogy most arra fogjuk rá, hogy nem motívált, szóval, hogy ez milyen szomorú tud lenni, és hogyha van mögötte valaki, aki tudja támogatni, akkor jó esetben meg fújtja ezeket a köröket. Én azt szerettem volna mondani. Még gyorsan reflektálunk, hogy a mántékában benne az orci baj, hogy én képvisem, nem akarok a védőt védjelenem a mántékában, csak megkérdeztem a kollégányt, akik mind psziológia szakva végeztek BAM-á, hogy trauma-ba kapcsolatba mennyit tanultak, és hát, azt mondták, hogy keveshet, tehát valahol, hogy ez is egy probléma, és most én nem tudom, mert nem ott végeztem, én a sociás munkásként végeztem, ott csincsen ezzel való foglalkozás. Úgy tűnik, hogyha mindenki a trauma-ról beszélni, hogy ez az olyadik okal, nem tudom semmit cseróla, mennyit akartam erre mondani. Köszönöm, az arányzmódszernek is ez nagyon a szívan része, de mondhatod, hogy a mántékábor mit mondott arra, hogy mérutasítj el az orvosi komponenst, mert, hogy én mind a háromblább ad fontosnak gondolom, és az én kritikám az ő munkáságában annyiban vonatkozott, nem megkérdő ezzel minden egy ebben, hogy miért kell azt az elemet onnan totál kivenni, hogy ez abszolút, ha ez, ami nekem nem megy át. Akkor amikor ez a trauma-fokuszát programja, és hogy most ezzel, úgy mond, ezzel foglalkozik leginkább, ez akkor még nagyon az gyerek cipőbe volt, én arra kérdeztem meg, hogy szerintel lehet-e majd szó cél is fogyasztol aki, vagy nem. Ezek közül a kérdések közelről beszélhetem. Nem ezt mondta, azt mondta, hogy abszolút egyébfüggő. És illetve azt szoktam mondani a klienseimek, amikor ezt megkérdezik, hogy az itt és mostba most azt sorom mondani, hogy nem, mert nem mondhatok más. De nem tudom, mi lesz 5 év múlva, de azt szem az állis ezt mondja, hogy az itt és most találjének azt, hogy mi lesz 10 év múlva, azt nem tudjuk. És ha itt jön az, hogy 10 év alatt, igen, és lehet egy olyan fejlődésre be meg hiszek, nem csak azért, mert Roger C. gondolatajunk, vagy az alá tudok azonosulni, és aminek a végén el lehetne jutni, hogy akár, de az, hogy a bajzzi mondta, hogyha nem lesz rá szüksége, mert nem érdekli már az. De nem viszos, hogy jól értam, ha ezt jelenti. Most előtt nem lesz igaz? Jó. Majd volt egyetek, hogy? Ez a traumatimál, az akartam hozzá szólni, tehát én is traumatizált vagyok, meg a klienseim nagy éjszése is traumatizált, de azt gondolom, vagy ez a saját tapasztaltal is volt, hogy ahhoz kellett egy fajta éretség, tehát számomra egy fajta józanság, hogy a traumatimmal tudjak foglalkozni, tehát most értsetek úgy, hogy most konzultációra bejön, valaki aki rohadt, sokat iszik, vagy drogozik, és annak most hiába vágjkálok én a mi volt vele két, vagy három évesen amik a csávóltra meg, és egy tényleg azt mondja, hogy mit csináljak, hogy hagyjam abba, szóval érted. Tehát, de hogy ez nem zárja, ki a kettőt egymást, akkor én is most már évek volt a terápiába. Még erre gyors ebben. Jó s válasz, mondjál is aztán. Jó, annyi, hogy el is megkezdtem a látégebort, és ő pont azt mondta, hogy igen, ő mindig ez a deal, hogy nem, szállasznál a te állpottban nem érkezik, és nem a trauma fókuszáltságban van a lényeg, én seztottam, hogy ne kviensellnek, hogy megegyezünk, hogy nem fogom megküldeni, de ez az első deal, hogy akkor próbálom aznap józan ennyi arra változni. Csak annyit mondanék végül, és akkor el már nem is kell változni, mert az egyik egyéb kérdésnek szántam, de most már talán erre nem lesz időnk. Egy picit a rendi marira vissza utalva, hogy tényleg a függökről beszélni nagyon sokan, és nagyon nagy tömegben vannak a nemfüggök. Tehát, hogy akkor ő velük trauma, nem trauma, nem felétlen azért drogozik, játszik, bármit csinál. Ez az egyik, és aztán most ezt csak itt lezárás, a másik meg sajlalmit mondott, hogy a rehabra, hogy még arra se vagyok jó, én nekem az én személyes élményem volt, pécsardi felvételi volt a drogambulancián, klien semmel már szió vért tízedve elítottunk odaig, hogy nagyon rehab elmegy a felvételére, jön vissza az nemveték fel, egy hét múlva jöhet felvételizni, telefonáljon mindennap, ne használjon semmit, legyen kis angyal. Egy hét múlva ment, megint nemveték fel, így negyet szer játszottuk ezt. Hátra megyek a felvételi bizot, csak mond gyerekek, nem azért én vagyok itt a fölnök, hanem hogy egyszerre most mit szivattok már, és ha köszönjük, hogy János szerintet szoktak prógosok hazudni most ilyen csúnyán. Hát mondom, persze szoktak. És hát hogy azért nem vettük fel, mert azt mondta, hogy szombat este használt, és azt mondtuk neki, hogy ne használjon egyszerse. Hát mondom is szerintetek ezt probléma. Be akar szerintet kerülni, mondom, hát hogy ne akarnát itt fel előttem csúszva, mászva, akkor miért nem mondtansz, Hát mondom, hát az új élet kezdetek, mondták persze új élet kezdetek, tehát ebből akar kerülni jövő csütötök a jöjön ide, és azt mondja, hogy telefonát minden nap nem használt semmit, és kisan gyaként élt ezt az egyhetet. Tehát hogy tök érdekes, hogy hol csúszik el, vagy hol vagyunk abban, hogy hogy mit látok bele én. Jó, ilyen is biztos van. Jó, hát most ezt neki úgy mondták, hogy azt látták bele, hogy ezt meg tudja tenni, te egyen meg. Igen, sziasztok, és ezt szépen először is a felkérés, nagyon megtisztelő, ilyen szakbani, meg emberi szimvonalú társaságban beszélni. Három éve végeztem a Sotően Adiktológiai Konsultánsak képzésen, én is érintett vagyok az adikciókban, voltam bentlakásos terápián, és önsegítő közösségekben is jártam. És hát egy csomó minden takartam volna pontról-pontra végmenni, egyáltal nem azt fogom csinálni, mert csomó minden elhangzott. A hozzátartozó és ponthoz írtam, különben a legkevesebbet. Aztán írtam, hogy rendi mari tovább küldés magadért hozzátartozói csoport, mert hogy tényleg egy csomó szor az van, hogy azt látom, hogy olyan erők munkálnak a hozzátartozókban, a fügő, vagy a használó jellem hibáinnak a kiavítására, ami az úgyeszem, hogy a szakmai tapasztartom is kevés, és egy ilyen segítő, és ezért reflektív csoport környezet, egy jó vezetővel sokkal eredményesebb lehet, mint, hogyha én elkezdek ezzel a hozzátartozóval dolgozni. De nem ez a lényeg, amit viszont úgy gondoltam, hogy mindenképpen el szeretnék mondani, mert szóba kerültek a 12-lépéses csoportok, illetve volt egy olyan kérdés, hogy milyen egyéb önsegítő csoport, vagy terápiás módszerek léteznek, és amilyengem most nagyon leelkesít, mert a kérdésemben a válaszomat ebben mögé vagy mellé füztem volna föl. Ez egy amerikai program, ez a smart recovery, ami azért nagyon érdekes számomra, mert pont azokat a dolgokat küsszöbből heti ki, vagy jelent alternatívát, jelent alternatívát jelesül, mint például a felső berő megélésének a nehézsége, egyetlen a hit probléma esetleg, tényleg elbe mondom, hogy nem gondolom úgy, hogy szektás lenne semmozás, semmoz ennát, de mégis jönnek ilyen visszajelzések, hogy egy kicsit ezt érzékelik. A smart recovery az annyit tesz, hogy a hit részt meg a felső berőtt ki cserélító le tudományra, és az a leg elfogadottabb és leg modernebb felépülési technikáira, amilyiket azért is nagyon leglepő számomra, mert szinte pontosan az, ami nálunk, és úgy nagyságrendig a fő és a dorban van, tehát a kognitív viselkedés terápia elemei, a racionális érzelmi viselkedés terápia, a motivációs interjú technikák, a proházskadiklementa model, tehát ezekkel mindaktívan dolgozik, ráadásul csoport környezetben. Úgy segítő non-profit módon. Tehát úgy gondoltam, hogy ez az így tényleg egy érdekes dolog személyes érintetséglévén is meg egyszeren szakmallag is, meg esetleg a konszenzus az elfogadottság nagy mértékére számítva. És akkor utána néztem ennek jobban, meg szerintem talán először magyarok közül én békzem ennek a facilitátor képzésed, de ez abszolút lények te, hogy elsőnek vagy nem, én békzem az a lényeg. És egyre többet tudok megróla, és egyre inkább magaménak érzem. Alyan fontos az az, hogy bár a Tizenkétlépéses csoportok alternatívája ként jött létre a kognitív viselkedés terápia és a racionális érzelmi viselkedés terápia alapjain egy genstein-nevő psijáter alakításával vagy alapításával, de mégsem ez ellen. Tehát például egyáltalán nincs a hagyományai vagy az alap tételei között, hogy aki odajára az nejára adná, ennába sőt biztotják nem zárják ki azt, hogy ha valakinek erős felsőberős kapcsolata van sőt örülnek neki, tehát hogy igazából kirekeztő jellegen incsen inkább arra jó, hogy ha valakinek az egyéb Tizenkétlépéses programokban vannak olyan zavaró dolgok azoknak ne kell ilyen önsegítő csoport nélkül maradni a érsel. Azt tapasztaltam, hogy tényleg valós válaszokat ad a fügőségéget a kérdésre, és egyenki borzasztant gyakorlatias. Tehát az a Tizenkétlépés helyett igazából 4 pont van, amivel dolgozik a rendszer gyakorlatilag az első a motiváció felkeltése. Ezt rögtön már csoport környezetben gyakorlati elemekkel elkezdik csinálni. Nem tudom, klienselkőben én is egy-két elemet kipróbálgattam és nagyon-nagyon jól fogadták. Tehát az a motivációs interjúnak ilyen konkrét gyakorlati hogy mondjam, ilyen kis workshopjállegű dolgai, például az a higher-rk of values, tehát mondjuk az értékek sorrendjét. Sokat beszél, mondjuk a fügő, hogy neki ilyen borzasztó fontos a kokkain, és nem tudja lettenni, mert csak azzal tud csajhozni, meg ide megy vele, meg oda megy vele nekérzi magát, és hogy borzasztó fontos, és akkor nekérjük a klienst, mondjuk, hogy ezt hogy ennyire fontos dolog, akkor gondolkodjunk el az hogy nekik, mikag nagyon fontos dolog az életében, akár ezt is beleértve és meglepő módon fölfogirnőd dolgot mondjuk a család, a gyereke, a munkája, a hobbya, az édesanya, a megvalósítatlan célja is, a többé és gondolkodik rajt a csomót, mondhatjuk neki, de elég az ilyen névőszintében is lett írjat bele, ami neked fontos, hogy mi gondolkodik mindent leírt és hát, mi lesz a relevációt nincs, vagy relevációt nincsen benne a kokain, ugyan? És akkor már ez egy olyan dolog, hogy félj, akkor itt van, oké, hogy jánszik a kokain, akkor lehet, hogy még se annyira fontos érték ez az életetben, de nézzük meg, hogy mondjuk, mit csinálve lett ez a kokain, vagy mit csinál azokkal az értékel kell, amikre ennyit gondolkodtál és fölírtad. És akkor persze rájövünk, hogy mindegyik egyakorlatilag tönkre teszik, bármilyen hosszú távú célja van ezekkel, azt felülírja. Tehát ez most csak egy példa, de csak erre a Motivational Interviewingra van körülbelül 5-6 ilyen példa, ilyen constant benefit analysis, de ezek se ilyen el volt bonyolút módon, hogy orákat kéne otthon ücsörögni, ha nem egyrészt csoporthezetben, másrészt akár klíáns helyzetben, pillanatok alatt lehet csinálni, és lökit tovább motiválja a klíánset, és ezt nekem nagyon tetszik, mert gyakorlatilag az őszinte, és hát általán megtanult, és nagyra becsult szakemberek által ajánlott tudományos alapokon nyúkszik, tehát nem kell az gondolom, hogy ezt most valaki kikaparta, éppen a fiokjából, és leírtál, és akkor most ez, tehát hogy ez nagyon megnyugtató az egészben, utána a következő pont, amikor amikor ezekkel az őrgyokkel, tehát ezekkel, hát sóvárgásokkal, késztetésekkel, leküzhetetlenek, tűnőkésztetésekkel dolgozik, hát amerikai ezért tele van mozaik szavakkal, megégyeszetetlen mennyiségű mozaik szó van a módszerekre, tehát dead, vízé, őrgy tehát itt tényleg nem lehet megérni, de az elég, hogy mindegy nagyon nagyon praktikus, és borzasztóan arra orientált, hogy az a késztetés az elmúlyon, hogy úgy jussunk túl azon a leküzhetetlen késztetésem. És akkor például amikor már így előrép halad a felépülő, akkor van egy ilyen pont, amikor dolgozunk az érzésekkel, gondolatokkal és ott például az már teljesen kognitív viselkedés terápial, tehát akkor a tetszeren feltételezük, hogy az a késztetés, amit gondol, hogy ő neki most használni mert mondjuk meg őrül, akkor ugye ezt kimondatjuk vele, vagy kimond kérjük, hogy mondja ki magának, hogy vajon ez most elviselhetetlen, tényleg meg fogok őrülni, vagy meg fogok el hallni, ha most nem használunk. És hogy nyilván, mert ezzel el kezdődje engülni. Ez a késztetés utána felkérjük arra, hogyha ennyit meg tudott csinálni, akkor esetleg kezdjen el disputálni ezzel az egészsel, és hogy te ilyen fel egy ankiérdést, hogy oké, hogyha kitűzött esetleg bármilyen ez a dolog, ha ezt most megteszi, az hogyan fogja ezt érinteni. És hogy ezt még meg tudja válaszolni, hogy valószínűleg úgy, hogy nem fog elmenni a lányának az évzárójára, a fúl kész lesz reggel, újra elkölt mondjuk 300.000 forintot, és semmi nem lesz a hosszú távú célból, akkor ez megint egy olyan dolog, ami eltávolíthatja ettől is ezt. Egyébként szint a teljes függő gondolkodásra ezeket a módszereket lehet használni, és amikor én gyakoroltatom ezt kliense, akkor látszik, hogy ez műgödik is. Nyilván borzasztó kevés saját tapasztaltam ezzel kapcsolatban, és még csak most tanulom. Ez inkább kevésbé szakmai, vagy tudományos, inkább a kíváncsiság vezérelt, de mindenképpen nagyon biztató volt és nagyon motiváló számomra. Nincsenk ilyen nagy deklarációik azzal kapcsolatban, például, hogy betegsége a függöség vagy mondjuk, amit mondtunk, hogy egy ilyen torzult viselkedési forma, pont ezért nem szerintem, ezt egy mondatban íre, hogy erről neki nincs véleményel, valójában viszont azt látom, hogy mégis inkább egy torzult viselkedési formának gondolja, amik ugyanúgy sociális interaktiók által alakult ki, mondjuk egy kortás csoport nyomására, vagy egy traumának gyógyítására, de mindenképpen sociális környezetben, az agytanulásával, és ahogy azt megtanulta, az ugyanúgy meg lehet tanítani neki, hogy ne ezzel legyen a megoldásra, tehát ne a használat, úgyhogy én ezt ezt érzem ebben a programban. Ugyanúgy non-profit, tehát nem kell fizetni a gyűlésekér körben, megy egy kalap nagyon-nagyon erős az online jelenlét, tehát aki, mondjuk, angolul tud csatlakozni több száz meetinghez a világon, és szerintem az is nagyon jó, hogy folyamatosak az online képzések, tehát akarlatilag, ha valaki ezt úgy érzi, hogy megérinti, mint mondjuk szakembert segítő csatöbi, akkor fölmegy a smartrecovery.org-ra, és azonnal tud online kurszú se jelentkezni, amikkel jelképes árulak, nyilván a kedvezményes árulak között az van, hogy köteles az illető non-profit csoportot indítani, hogy akarlatilag, hát segítsen, önzetlenül van, különben szakembereknek való képzésük, az nyilván drágább, de ott sokkal mélyebb tudással vértezi fel a kliánct egyre, én ott tartok, hogy ezt a facilitátor képzést végzem, és majd szeretnék, hát itt fogok csoportot indítani. Úgyhogy ez volt, ami fontos volt, aztán még on, amit akartam közben a gondoljátok majd kérdezettek nyugodtan. De igen, igen, tehát erre van egy elég jó megfogalmazással, hogy hogy gondolkodik erről a hogy egész életre fügők maradunk-e, és az mondja, hogy ha örök élet nem benne beteg és fügő leszek, akkor mit gondolhatok. Tehát azt akár, hogy minek csináljam ezt az egészet, akkor inkább használok. Vagy is a reménytelensége megváltoztathatlanság olaj lehet az addiktív viselked és tüzére, ezért szerintünk jobb kerülni a címkéket. Hasznosabbnak találjuk például, ahogy azt mondanánk, nincs más választásom, mint élet nem végig harcolni ezzel nem a betegségelen. Inkább azt mondom, addiktív módon viselkedem ilyen módon többé. Ezek a szavak többőn bizalmat adnak, főleg a felépülés elején. Úgy gondoljuk, ha eleget próbálkozunk és megtaláljuk, megtaláljuk, nem találjuk, igen. Jaj, igen, megtaláljuk az eszközöket negatív viselkedési mintáink megváltoztatásához, akkor felépülés lehetséges a solvárgások elhalványulnak, vagy teljesen el is tűnnek, ha józanság tibéválik, és az addiktív viselkedési minták a múlt élesznek. Tehát, így gondolkodik erről a kérdésről. Egyébként, hát vannak ilyen szóbeszélek, hogy nem abszinencia fókuszú, de különben abszolút abszinencia fókuszú a mozgalom. A különbsége az, hogy ez a nagyon erős, ez a back on the horse hozzáállás, hogy oké, vissza csúsztál visszaestél, ez van, mit tanulsz belőle, gyere vissza, csinál tovább és ennyi nem kell emiatt a földbe döngördött magad és senki nem fog ezért megítelni, úgyhogy kb. ennyi. Ha valakiben nagyon bújkák kérdés, de rövid el egyszer. Nagyon örülök annak, hogy te is egy olyan módszerrel ismerkedsz, ami márt bizonyított a amerikában. Én is ezen ügyködöm, tehát én csak üdvözölni tudom ezt, hogy keményen dolgozzál azon, hogy több ilyen csoport itt létrejül jön, mert szerintem ezek olyan alternatív megoldások, amire szükség van idehaza is. Én jól ismerem ezt az márt kikavorít magam is, te csak ezt akartam mondani, hogy ez tök jól volt hallani. Mert szépen köszönjük, és akkor köszi, Viktor, és akkor Gergő. Jó. Sziasztok, én Pabát Gergő vagyok, a kékpont alapítványnak vagyok a munkatársa, és alapvetően psihológusként dolgozom én is személy központú megközelítésben, és most egy kicsit egy ilyen trollnak érzem magam a téma miatt. Igen, abból már van gyakorlatom, hogy trollkodja. Két gondolatot szeretnék elmondani, az egyik az az, hogy most nem sokat beszéltünk arra, hogy mit csinálunk. Mennyire fontos a hogyan, és hogy melyik a fontosabb, meg mi a visszonja a kettőnek egymáshoz. Ez a kettő gondolat, amit szeretnék jobban kifejteni. Ez a brúz van poldéknak a kutatását hoznámelnék. Tek, akik arra voltak kíváncsiak, hogy hogy lehet az, hogy a 70-es évek óta egyre több eszközünk van, tehát olyan az egész mint, hogyha feltaláltuk volna a kalapácsot és látjuk, hogy az a belehet verni a szöget, és még feltaláltunk volna 26 másik vagy 260 másik ugyanilyen jó eszköz, formára szabok egy követ, ami jól íleszkedik a kezembe, azzal is belehet végül is egy papucsal is belehet nyomni, és ezek viszonylag ugyanolyan hatásosak, de akkor mi növeli, dényegében a sikerességet, hogyha ez az összes eszköz ugyanolyan hatásos, akkor mitől leszünk jobb segítők, mitől leszünk eredményesebb segítők, és találtak egy kutatást, azt hiszem egy fin kutató csoport Ericszenék, akik ugyaneszt viskálták különböző területeken zenészeknél, focisszáknál, matematikusoknál sakkozóknál, hogy aki nagyon eredményes az mitől eredményes kíváncsi vagyok, tippeljetek hogy mi lett az az egy főfaktor valahol akinek tippje ez egy rossz pedagógiai kérdés egyébként, mert nálom van a válasz nem és akkor csak arra vagyok kíváncsi, hogy valami ez így első körbe feljöttek gyakorlás megkérdeztek egy 80 éves hegedű művést, hogy mert játszik a hegedűjén napi 6-7 órát, és azt mondta hogy azért mert végre azt hiszem, hogy egy kicsit elkezdtem jobban csinálni és azt találták, hogy azok a segítők, akik a klienseginek körülbelül 80 százalékának tudnak segíteni valamilyen szinten ők azt csinálják, hogy az jülés után leülnek, és végig gondolják, hogy hogyan nem feláltam meg a legjobb segítői representációomnak mit rontottam el? és nagyon tudatosan megtervezik a következő jülés türelmetlen voltam hogyan leszek a következő jüléssel ez a kliensel türelmesebb meginvén pofásztam, túla az jülést valamit nagyon akartam neki adni hogyan fogom majd vissza megtervezik, begyakorolják és már csak akkor hozzákva az jülésre, amikor ezt meg nagy maga biztosan galt tudják csinálni vagy ha éppen azt érték meg, hogy most jól csinálták, akkor leülnek és végig írják, hogy ilyen az én jó segítő identitásom ezeknek az értékeknek kell megfelelem meg hát ámulattal nézik a többi segítőt, hogy ilyen tud lenni hát ez milyen jól lenne eltanulni alkatnak arra a segítőről egy reprezentációt és begyakorolják és úgy próbálják alkalmazni. Tehát én valahogy ezt a gondolatot gondoltam első körbe megosztani, hogy nagyon sokat beszélünk az eszközről, ami természetesen iszonyat fontos az egy forma a testet ad a munkánknak anélkül nincs mit visszaelezni a klíensnek anélkül az egész szét folyik, de az, hogy hogyan használjuk ezt az eszköz, az lényegében a mit gyakorlásunkon múlik a másik része meg az, hogy az érenek biztos van egy viszonya hogy mi az én módszerem mi az én világképem a klíensről és a segítőidentitásról hogy akkor hogyan fogom az az eszköz használni. Csak most mondak egy példát képzeljük el, hogy az a munkánk, hogy ike a butorokat szerelünk össze, és akkor elhívnak minket dolgozni, kinyítjuk ezt az ilyen izé menjult és azt látjuk, hogy úristen, hogy lehet ilyen izé kéz a hülye format tervező, aki ilyet csinált, hát hogyan visszanyolunk alhoz a munkához fransznak sincs enkedve vagy gondoljátok arra, hogy kapjuk valahonnan a lóvét hát minél többet dolgozok, annál több pénzem lesz, tehát időben és költségben is hatékonyan kell dolgoznom akkor hogyan állok alhoz az ike a butorhoz úgy fogom csavarni az imbuskultsal mint az állat, hogy minél gyorsabban vég ezek. Ha ezt lefordítom a mai munkánkra kapjuk az államtól a pénzt mára ki vagy a klienstől azért bele lehet szerintem csúszni, hogyha nem figyelünk oda ilyen hozzáállásokba, hogy idői és költség hatékony módon dolgozunk a klienstsel jó ez a kered, de mi ennek a negatív representációja és mi ennek a pozitív representációja ez hogyan fogom tudatosítani és hogyan fogom megvizsgálni az, hogy ez hogyan hatt az empátiámra hogyan hatt az odafigyelésemre hogyan hatt a jelenlétemre igazából ez volt az a két gondolat, amit szerettem volna elmondani megkíváncsi vagyok az ilyen első körös refleksziókra ki kezdje a reflektálást Csak az jutott teszem annyira jól teget halan is picit eri szégyeltem magam mert az jutott teszem be, hogy kritikus tudok lenni a világgal a szakmával, a kollégáimval és hogy milyen kevésen reflekszió tudok gyakorolni, és hogy ez annyira fontos, hogy mondott, hogy hogy mi a kliensek tömni, azt kérjük, hogy hogy képest engem ő reflekszióra és hogy milyen gyakran vagyunk vagy milyen gyakran tudunk ennek nem megfelelni Csunya Magyarsága mondva, úgyhogy köszi neked ezt aki olt. Én kihallottam valamit abból, amit mondtál és szeretném megkérdezni, hogy jól hallottam azt gondolta, de ezzel az eszköz példával kicsit demonstrálni, hogy esetleg több hangsúlyt fektetünk arra, hogy mindig újabb módszereket találjunk ki, vagy saját így csunk el, vagy találjunk meg, hogy napra készek legyünk, mint hogy azt, amit használunk, azt tényleg maximálisan jól használjuk és abban elmélyedjünk. Igen, azt gondolom, hogy így komolyan azt az elítást, hogy a személyiségünk kell dolgozunk, hanem egy modell be helyezünk néha túl sok bizadalmat és reményt. Tehát ez kicsit tényleg olyan a példa, hogy amikor be kell ütni egy szöget, egy kalapácssal, akkor nem abból bízok, hogy én hogyan fogok lendíteni a finom motorikámba, és hogy majd kell lő erővel oda csapok és kész, hanem hogy hát az egy nagyon jó kalapács ezzel biztosizével néhány folyozni. Abszolút egyetértek, csak azért akartam kihangosítani, hogy ha ez volt benne, akkor én ezt köszönöm ezt az üzenetet szöntem, ez fontos. Adom, adom. Adok aztán majd utána. Hegy még isten vagyok. Nagyon megérintettam itt, mondtál a gyakorlással kapcsolatban. Valamért óhatatlanul barabási Albert Lászlónak a sikercímű könyve jutott a szembe, amit jószível ajánlok minden nyótoknak, hogy a nem addiktológiai elval foglalkozik az úr, és a képletei között van a teljesítmény, az alkalmosság és a kitartás, tehát az abszolút tudok kötődni az el, amit mondtál. Köszönöm. Én is reflektám. Jó, ne haragudj, nem vettem ezzel. Én nekem csak kettő dolog jutott a teszembe az a kapcsolatban, amit mondtál. Mind a kettő Budabéla kapcsolódik, hogy ugye ő volt az, aki már a 70-es években elkezdett arról cikkezni, hogy a psioterapiának a specifikus, vagy az a specifikus tényhezője azok, amelyek különösen is működőképesek. És ugye azóta is rengeteg utatás jelenik megéppen tavaly vizsgáltuk egy ilyen doktoriórán, hogy a depresszió terepiajába kapcsolatban, mik azok a psioterapiás technikák, amelyek leginkább eredményesnek bizonyolnan, és a kiderült, hogy mindegy. Tehát, hogy a bármilyen psioterapiás technika a körülbelül százalékban javítja a depressziós paciaseknek az állapot, tehát nem kivagasul a magas százalékban, azt azért, sajnos el kell mondani, de mindegyik körülbelül ugyanolyan mértékben, és ugye csak visszaútalnék erre a psioterapiában a specifikus tényhező, ami valószínűleg a meghatározó jelentőségű, és végül is egy kicsikét a te mondokában is akár erre is ki lehetett volna fúttatni a mondókát, az nem erre fúttattat, ki de nekem ez jutott az eszembe erről, a másik, ami még eszembe jutott, hogy szintén Budabéla volt az, aki behozta a gondolkodásba, az elemet, hogy te ugye azt mondtad, hogy a terepeutának, vagy a konzulensnek nem mindegy, hogy milyen technikával él, vagy milyen módszertant alkalmaz, meg azt mondtad, hogy a kliensnek nem mindegy, hogy milyen terápiás megközelítés lesz az, ami ugye szólítani, mert ugye valakinek a feltáró terápia működik, valakinek meg az autogén tréning. És hogy ez egy, ez nagyon nagy különbség, és persze rá már volt szó, hogy ugye az adiktologi problémaval küzdő kliensnek a pillanatnyi állapot és meghatározzal, hogy éppen most a feltáró terápiai anyában mozdulunk el, vagy pedig az adott nap túl élésében segítünk rajta, de hogy itt is van, tehát nemcsak a terepeuta, vagy a különsés, a módszer kompatibilitása az, ami perdöntő anem az is, hogy megfontolandó szempont, hogy milyen kompatibilitása van a kliensnek és a terápiás módszernek. Egy mondat, hogy egyébként 3.500 évvel ezelőtt hipokratész is, azt mondta, hogy nem diagnosztizálni kell lenne, meg nem nagyon nézni, hogy akkor mi lesz a pontos módszer, hanem a betegség prognózisával jól együtt lenni, és közösen úgy csinálni ez az egész. Hát, nyilván nem ma fogjuk akkor ezt a 3.500 éves vita eldönteni, csak ez talán a nyomást leveszi rólunk. Én meg a az ezközött mellet, miután szobakerült ez a személyiség központosság. Biztosan sokad ismeritek, én csak ajánlani tudom a segítő játszmákat, amit én sok szor aljálok, így, a halgatóktól elkezve mindenkinek, mert, hogy nekem az mindenképpen fontos, amikor föl ismerem, hogy éppen valami olyan játszmába próbálnék belecsúszni egy kiliensel, és azért ott van legalább 8-10 ilyen játszma, amire érdemes tudni rólu. Köszönöm. Köszönjük. Nagyon jó. Fúha. Igen látom. Köszönöm. Igen, köszönöm, hogy hodtad ezt Gergen, melyiségesen egyet értek vele. Tehát nagyon fontosnak tartom, hogy amellett azt is fontosnak tartom, hogy ismerjünk módszereket és legyen egy szemméleti keret, amiben dolgozunk, de hogy annál sokkal fontosabb, igen, is a egyszer méségünkkel is dolgozunk, és hogy milyen óriási szerepe van az ön ismeretnek, hogy megismerjem azt, hogy én egyébként miért váltam segítő, miért lettem segítő, mi van ennek a hátterében, mit kell megdolgoznom, és aztán megnézni, hogy igen, amit a Mari mondott a játszmákat, a készségeimet, hogy melyek az erőségeim, mi az, amit még fejlesztenem kell, és az borszasztó fontos. És amit mondtál Hippocratészül, és megint eszembe jutott egy mesé, hogy most a nap ugyatkozási egyesület oldalán ebben az ében minden hónapban megosztok egy mesét, nagyon kis rövít felvezetővel, és az egyik hónapban ott van a madá, a kiránylé, aki madárnak képzelte magát, és az a mesel számomra mindenkinek ajánlom nem hosszú, megmutatja, hogy mi a jóségítői maga tartás, hogy itt van egy asszony, ugye a mesel szerint egy asszony, akinek meghalt a gyermeke. A jóségítő, hogy kapcsolódik hozzá, nem mondok többet olvasátok el, szerintem gyönyörű. Köszönöm szépen. Első körben egyszerűen csak köszönetek, akartam mondani neked, mert ez nagyon jó, és én ez tapasztalam, ugye a saját munkámban, és hogy mennyire fontos az, hogy járok mit, amint terápiába, és ez által mennyire, mondjuk, elfogadóbb, vagy empatípkusabbá, megengedőbbé, vagy ugye szóftabbá így váltam, és hogy ebben folyamatosan lehet az gondolom, meg most már nem gondolom egy, hogy mindenkinek tudok segíteni, meg, hogy mindenkinek csak lehet segíteni, hogy azt én gondolom, hanem, hogy sokkal többféle módszer van, és egy van, amit elfejtettem, mondom, hogy szerintem több fontos ebből a munkába a humor. És én azt megpróbálom belecsempészni, akár csoportokan is, hogy egy kicsit úgy föl lazítani, ami nem azt jelentők igúnyolom, nyilván valamal a klíánsról valamit, de hogy azt lehet empátjával, és mégis humorral kezelni, de ez nagyon tetszett az a felvetés. Köszönöm szépen. Köszönjünk szépen, ahogy Gergő, köszönjük, és akkor Petke Zsóval következik, ugye, a név sorszerint. Neneket, majd lehajtjuk. Sziasztok, hát nagyon jó átkötés volt, ez így az arra vonatkozóan, hogy míről akartam én is így beszélni, mi közben hallgattalak titeket, mert én nem készültem nagyon külön előadással, de hogy főleg a non-specifikus tényezőket folytatva a katty terápiás megyegyzésedről jutott eszembe, ugye a képzéseim során a közösségépszíjátria az egyik Edvenc Vessző Paripáma, ahol ugye Budabé lájék, a harangozó üdetékkal ezt elég jól megkutatták, és úgy érzem, hogy ott én még olvastam valamit, hogy az a tényező, ami ezekben a terápiás helyzetekben elindítja, hogy facilitája a változást, az az elfogadást. Tehát mi az, amitől a klíens elkezd változni, az az, hogy elfogadj, vagy érzi magát elsősorban. És hogy ezek alapján én azt gondolom, hogy egy ilyen terápiás settinget kell elérni végsősoron egyénibe csoportba a közösségbe, és ettől kezdenek majd a különböző speciális terápiás veljárásokkal ezeket váltogatva, mit tudom én, működni a dolgok, és erről jutott eszembe az, hogy nagyon sok vitafóik arról, hogy milyen eszközzel, tehát hogy milyen eszküzöket használunk a terápiában, de azt gondolom, hogy nem beszéltünk eleget arról, hogy az utóbbi 5-10 évben, amikor a klíens változást keres, vagy valami terápiát keres, akkor beüti a net keresőbe azt, hogy mit szeretne, és hogy milyen céljai vannak ezzel, hogy bio, szóció, psihó, vagy spirituális fejlődést szeretne elérni, hogy úgy mondjam az ő szavaival, és ki jön neki öt ellátó, öt intézmény, egyéni, csoportos, közösségi, magán, hibréd, mit tudom én milyen, és akkor erre a következő mozdulat azt, hogy megnézi, hogy milyen kommentek vannak, hogy hol mit kapott a csóka, és azt gondolom, hogy egy fél óra, egy óra alapján, egy óra alatt elég jó képet tud kapni arról, hogy milyen ellátást próbáljon a saját igényeihez igazítani, úgyhogy azt gondolom, hogy nekünk évről-évre kevesebb dolgunk van ezzel, hogy megmondjuk a klíensnek, hogy te gézám izé arra, a rehabra menjél, mert azt látom, hogy ő nagyon jól tudják, hogy miért hozzám jönnek. Van, amikor én tudom biztosítani nekik azt a fajta ellátást, amit igényelnek, és van, amikor nem, és akkor mondom azt, hogy én azt gondolom, hogy ott vagy ott, valami más tudnának, vagy az igényeihez közelebb álló terápiát tudnának neked biztosítani. És ezek kapcsánított eszembe az is, hogy így húlva nehéz, másfél éven vagyunk túl, azt gondolom mindannyian. Nagyon jó érzés nekem azt, hogy együtt vagyunk. Már voltak olyan időszakok, amikor elveszítettem a remény, és most újra összejött. Szóval azt gondolom, hogy ezzel együtt meg történt egy csomó jó dolog is az utóbbi másfél évben. Tehát mi a terápiában azt látjuk, hogy a telemedicín a nagyon erősen átvette az irányítást, vagy sokkal fontosabb részt sajátított kimagának teljesen joggal, mint ahogy azt mi gondoltuk. Tehát ebben is, hogy úgy mondjam, a kliensek igénye segített változtatni a rendszeren, mert én mondjuk az osztályom meg a magánterápiába, és azt látom, hogy kevésbé jött tőlem az ajánlat, hogy térünk át netre, mint a kliensek től, a követelés, hogy ha nem lehet bemenni, akkor csináljuk neten, és azt gondolom, hogy és a kollégáimtól is sokuktól azt hallottam, hogy ők segítenek megünk a változásban, és ezek a változások azt gondolom, hogy elég jó irányba tartanak. A másik nagy öröm számomra az az, hogy, hogy is mondjam, sol nem volt még ilyen, hogy az addiktológiai konzultáns képzésbe, 30 körülélyi hallgató került felvételre az idén, és évről-évre egyre többen jelentkeznek konzultáns képzésbe. Szóval azt gondolom, hogy én nem látom azt, hogy elkeltemessük a szakmát. Ma nem is hallottam ilyesmi, de úgy néha-néha ez így előjön, hogy az igaz, hogy addiktológusból egyre kevesebb van, de hát én nem tudom nekem, azért ez nem mindig csak rosszat jelent, nem tudom, hogy hogy vagyok ti ezzel, nyilván kell az addiktológus, de az a jó néhány terápiás szemlélet, ami a medikális gondolkodásban nem biztos, hogy megjelenik, vagy nem biztos, hogy elfugadott azokra azért szükség van, és ahogy itt a különböző előadásokat, hozzá szólásokat hallgattam, én tényleg ma azt gondolom, hogy tulajdonképpen a világon elérhető szinte összes terápiás eljárásnálunk hozzáférhető, és azt gondolom, hogy nem olyan rossz a helyzet, tehát lehet, hogy fordulnak elő ilyen helyzetek, hogy jön a klíens és nem tudjuk azonnal felvenni, ilyen régebben is volt, viszont azt gondolom, hogy nálunk az osztályon két-három héten belül, tudunk egy olyan ellátás biztosítani számára, ami mindannyiunk céljaival megegyező, mert azt azért látni kell, hogy nem vagyunk képesek, vagy képzettek, minden esetben azt a fajta terápiát biztosítani a klíens számára, amire ő bejelentkezik. Tehát ugyan ezzel találkozunk mi is napmény nap, hogy a rettenetesen motivált klíenseket komendálnak a jó ismerős kollégák hozzánk, kollégák hozzánk 152-100 km-ről, és bejön a csóka, és hangosan mondja a felesége, hogy alig bék tud kiszedni az autóból, mert nem akart idejönni és nem akar magával semmit kezdeni. No, nem tudom, megtaláljuk. Tehát végtelen a terápiás paletta, minden kivel leülünk, és megveszéljük, hogy mit szeretne ő, mi az, amit mi adni tudunk, és mit javasolunk, és ő csinálja, vagy nem csinálja. Tehát... Most ján, hát ugye az volt a kérdésem, hogy akkor neki hol lenne a helyel, mert hogy én sokszor avalza a szembesülök, hogy tök jó, hogy ezt mondhat, hogy nem feltétlenül kell adiktológus, megpsiáter, meg orvos, de nálatok, de rátok szükség van, mert hogy ami kompetenci a határaink nagyon-nagyon végesek. És hogyha mondjuk az embert, úgy kell kiszedni az autóban, mert nem bír leállni nekem, azt mondja, hogy neki kórházban van a helye, ha nem nálatok, akkor hol? Tehát hogy hol? Mi legyen ezekkel az emberekkel? Szóval nekem ez egy napig. Hát higatalosan az van, hogy a kávitószer és alkohol ellátás nuladik szintjét, de tokszikálást a kerületileg illetékes aktív psihiátriai fekvőbeteg intézmény végzi. Tehát nem adiktológiaosztály, hanem az aktív psihiátria. Talán, talán bors, ezzel mi Csajlamon ezt egy kicsit ilyen úgy kérdezni minkább, vagy úgy egészíterim ki, hogy azt gondolom, hogy adiktológusra, meg orvos, nap sziáterre szükség van ebből rendszerben, mert hogy diagnosztizálni, leletelni, hogy szaktszológusok is tudnak, de hogy tulajdonképpen gyógyszert írni, az csak mi tudunk, de elképzehető, hogy nem kellene több egy ilyen rendszerbe, mint kettő óra, és én is szoktam nagyon jelélegben egy sociális munkás vagyok, tehát szívesen szöszölök el a paciense, és kísi remel a postára, most már ilyen nem csinálok, de kiskorom már még csináltam, hogy így a kajásét álltunk együtt, miközben ez egy hülyeség, tehát az én munka órá, az egy probléma, hogy a magyar financírozási rendszerben a két óra munkánban effektive, de a nyolcsorás munkámra, agya meg az olyapaszt a pénztemből kifizetek mindenki mást. Ez jó orjási probléma, hogy nem tud a fina, mi illeszkedünk a financírozási rendszerhez, nem a financírozási rendszer illeszkedik az élethez, de hogy az tény, hogy itt amilyen egy okszfordba láttam egy mintát volt egy rakatambulancia, azt mondták, hogy itt psijáter csütörtök déutánban 1-5 pont heti arra beterelték, csúnyas szóval, nem tudom ki mondta, beterelték azokat, az embereket nem gyódszer kellett, rá kellett nézni, kellett egy igazolás, lehet el neki jogsítadni, nem, ezeket csak az orvos tud teledönteni, abba 3 órába, és utána ő nem ott volt, hanem egy másik ambulancientet ledolgoztal heti 30, vagy 40 óráját, különböző helyeken, és úgy mindenhol volt orvos, nálunk meg gyakadtak, 40 órába, most aláírtük ezt az ideóta jogviszony, tehát tőnképpen 40 órába, oda vagy ragasztva arra, a helyre, ahol aláírtál, és azt, hogy másodálás, na mindegyis szóval nem akarok ebben politikába velemenni, de hogy végül is a probléma valóval, ahol itt van, hogy nem csak rajtunk múlik, hogy ennyire béna a rendszer, és mi szintén bénak a csák vagyunk ebbe, hanem így van idiótán kitalálva. Csak csatlakozni akarok ez a felvettéshez egy ilyen 22-es csapnáját szoktam megélni, azokkal a kliensekkel, akik nek valamilyen diagnosztizálható, szihíjátriai korképe van, nekem elvileg kompetenci a határokot betartva tovább kell küldenem, és ha értem azt az álláspontot is, hogy ha nem terápia érett, akkor mit kezdj vele? Na de, visszajön ugye az ambuláns ellátásba, ahol én nekem továbbra is az a kötelességem, hogy irányit sem tovább, ugyanis nem az én kompetenci a határom, tehát hogy a kettős diagnózisú kliensek előgondozását, azt ki végzi a mai ellátó rendszerben, és azt hiszem erre az a válasz, hogy senki, hogy nincs egy ilyen ellátási formát. Szerintem erre az üteszemben, hogy vagyunk akik adjuk a diagnózisokat, és vagyunk akik elveszük a diagnózisokat, és néha ezt a sapkát kell viselni, néha meg ezt a sapkát kell viselni, tehát hogy ennyi, ez egy plusz komplikáló tényhező, hogy tényleg az gondolom, hogy az osztályos munkán óriási hányada azzal telik, hogy a rengeteg psihíáteráltal, kitalált, tünet alapján felirr diagnózisokról beszéljük le a klienseket, és próbáljuk elmagyarázni, hogy ember van egy függőséged, járjál terapeutához, vagy csoportba, vagy csinálj valamit, de ne szedjél gyógyszeret, mert nem vagy bipolaris, vagy nem vagy skizofrén. Köszönöm. Köszönöm. Köszönjük szépen. Köszönjük, Zsolt Nímezen. Látni még tovább beszélni, de akkor Júdítnak megadjuk a szóta, az utolsó néhány perc végelőtt. Jó. Nagyszerű. Nagyon sok mindenti egyzeteltem, és én is örülök, hogy járjöltem ide, még pedig azért, mert hogy az elmúlt időbben több ször volt az az érzésem, hogy olyan szinten meg vannak a kész válaszok a szakmában az adikciós kérdésekre, vagy az adikcióval kapcsolatos kérdésekre, hogy ezt kezdett, mert végtel nulunalmas lenni, és úgy látszott, hogy nincs ebben fejlődés. Úgyhogy ezért örültem a jól megfogalmazott kérdéseknek, amik voltak ezzel a konferenciához, és ezzel az alkona láttam, hogy van azért szakmai diskúzus, és van itt még tovább lépni vagy fejlődni. Nagyon sok mindenről beszéltetek. Én két dolgokban két kérdésben gondoltam redukálni, hogy beszélnék most, mert hogy rengeteg minden elhangzott. Az egyik az az, hogy milyen különbségek vannak a terápiás rendszerekben, és itt a 12 lépéses programok és a portázs neve is felmerült. Most ebben a körben én vagyok az egyetlen aki a portást képviseli. Szeretném megmondani, hogy csak a tisztán látás végét, tehát a portázs ezt nem egy ilyen lő rátszkeresztúrral. Tehát csak mondom, hogy és nem csak Zsibrik meg rátszkeresztúr vannak a portázs szemléletben, hanem például az egészségdok alapítvány is ebben dolgozik, és szerintem nagyon fontos és jó munkát végeznek. Amit én fontos különbségeként látok, ezt sokszor elmondtam már ilyen informális környezetben. Én azt gondolom, hogy az egyik most nagyon rágot motiváció kérdése, tehát hogy a portázs programokban a felvételkor, a motiváció, amit visgálunk, az az, hogy motiválte arra, hogy elkezdjen egy ilyen bentlakásos programot. Tehát motiválte arra, hogy ebben a programban részt vegyen, ebben a rehabilitációs bentlakásos programban részt vegyen. Tehát ezt visgáljuk, nem az élethoztéglantartó abszinenciára való motiváltságot. Különbség a konfrontációnak a megítélésében is van. Nem olyan szinte, mint ez ezt erd néha hallom, hogy mondja, hogy ők óvakodnak konfrontálni, és hogy nem konfrontálnak kliáseket. Ez azt gondolom, hogy nem mindenhol igaz és nem is így van. Az tény, hogy egyfajta pozitív konfrontáció az, amire törrekszünk, tehát hogy a konfrontál lódásban ne csak negatív élmények, vagy az elutasítás jelenjen meg, vagy egy maga tartásnak az elutasítása, vagy az emberellutasítása szélsőséges esetben, hanem jelenjenek meg pozitív visszatcsatolások is. Nagyon fontos, hogy a portásban van a szóciális kompetenciák, 22 szóciális kompetenciának a szinte pedagógiai rendszerű megtanítása, ami az gondolom, hogy egy technikai eszköz életvezetéshez. Ez megjelenik kicsit a tizenkét lépésnek a szemlélete szerint, vagy azt tudom mondani, hogy ebben talán párhúzamos a kettő. Amiben viszont sok dologban, amit ritkán jelenik meg és különbség, hogy a portás szemlélete az a jelenre és a jövőre fókuszál és az erőségekre épít. Szolyatok, hogy ha olyat mondok, ami mindenki által ismert, de hogy azt gondolom, hogy például a portásba, bár mi is használjuk azért, mert a munkatársaink imádják és nem tudnak tőle szakadni például a múlt feltárás, de például egy portás szemléletben a múlt feltárásnak nincsen igazás szerepe, hiszen ott az elkészített címer szerint a múltban, legfejebb az erőségek azok, amik fontosak, tehát milyen erőségeit voltak a múltban, és a tervezésben, mik a terveit vágyaid, amit el szeretnél érni. És ezen a vonalon halad, a portás, terápiás rendszer és a tervezéssel és az értékeléssel operál. Tehát jobban hasonlítható, soka inkább egy coaching folyamat hoz, mint a 12 lépéses rehabilitációban levő, múlt feltárás, múlt feltolgozás, vagy akár a trauma-focus, amiről beszélünk. Ezek különbségek mindenki kimivel dolgozik, műmég a megoldás központú tanácsadás módszereit szoktuk a rehabon alkalmazni, és amit megfigyeltem, és ami nekem nagyon fontos, és amit szeretnék elmondani, hogy én azt látom, hogy a bántalmazó kommunikációra nagyon rá tudnak csúszni a függők, és szeretik. Tehát lehet nagyon sikeresen, nagyon sikeresen tovább adni a bántalmazó kommunikációt úgy, hogy lelkesek az emberek függők, lelkesek, és oda vannak azért, hogy számukra is ezt használják, és aztán utána eljön jön az állapot, vagy az időszak, amikor majd ők fogják tudni használni. És nekünk nagyon sok munkánk van a portázsban abban, hogy ebből kihozzuk őket, és egy fajta egészséges, nem egy hájpolós, pozitív, teljesen nértékelés, mentes kommunikációt alakítsunki, hanem egy egészséges, és kiegyensúlyozott viszonyt magukkal és másokkal. Jó, ennyit a portázs és a tizenkétlépés különbségeiről. A másik, amiben azt gondolom, hogy érintet vagyok, az a hit kérdése, hogy a hit szerepe a felépülésben, és én azt úgy írtam ezt össze magamnak, hogy a hit az a nem látott dolgokról való meggyőződés, az egyik definíció szerint, tehát úgy nagyon fontos, és valóban igaz, amit a tizenkétlépéses programokban mondanak, hogy hit nélkül nincs felépülés, hogy ha a hit az a bizalmat, a reményt, a meggyőződést, a fejlődésbe vetett meggyőződést jelenti, hogy ilyen értelmen tényleg inkább azt mondhatjuk, hogy hit nélkül nem nagyon lehet tudni, hogy hogy lehet, hogy hit remény, meggyőződés nélkül, hogy lehet tovább menni, tehát hallottuk, hogy a smart program az tud ebben alternatívált nyújtani. Én a más, a febbontanám a hitnek a három értelmezését, tehát ez az egyik, ez a hit remény és meggyőződés, ami azt gondolom, hogy az induláskor nagyon fontos, tehát a felépülés elején, de ez előbutobb azért át kell, hogy váltson valamilyen fajta, filozófiává, életfilozófiává, ez át alakul, ami lehet pont a tizenkétlépéses program, vagy a felépülési modell, ami szintén egy hit rendszer, de akkor ez ennek a továrfejlődése. A hit alatt lehet érteni második formában a vallásosságot, ami egyfajta a társadalomkonform életformával való az onosulás, és egyházi otthonokban lehet látni, hogy valaki ezt célozza meg magának, de ezt nem nevezném hitnek, ez egyfajta motiváció, egy társadalomkonform választott életformára, tehát ez nem hit, még akkor sem, hogyha ezt kell mondani hozzá, hogy nekem az van és azért teszem ezt. És a harmadik dolog pedig a hitszerep a felépülésben, az pedig az, amit én lelkészként azt tudom mondani, hogy ez a zsidó keresztény megváltása alapú, transzcendes, életforma, meg ezt mer rendszer, arról pedig azt gondolom, hogy kapcsolódhat bizonyos vékony szállakon az addigcióhoz, de az egy egész más dolog, tehát az nem erre van kitalálva, az a hit, tehát a teológia, amivel foglalkozik, az az üdvösségre irányuló, halálón túlí dolog, annak csak leképeződései vannak minden napokban, viszont, és azt nem is lehet megtanítani, sem terápjával átadni, tehát ez lelkészként az az isten ajándéka, de erről nem akarok most itt beszélni, csak azt mondom, hogy amikor azt mondjuk, hogy a hitszerepe a felépülésben, akkor fontos meghatározni, hogy mit értünk hitalat, tehát hogy ezt a fogalmat pontosítani kellene. A portázs azt mondja a függőségről, hogy az élet nehézségeire adott máladaptív válasz, és azt gondolom, hogy itt válasz arra, amit dénes mondtál, hogy miért kell ezzel foglalkozni egyáltalán, hogy most akkor mi a függőség szerintem azért, mert meghatározza akkor azokat az eszközöket, ahogyhan hozzányúlok, vagy ahogyhan, amilyen vonalom megpróbálomént kezelni, azt a jelenséget, amit függőségnek nevezek. Tehát hogy ha portázs azt mondja, ahogy az élet megküzdéseire adott máladaptív válasz a függőség, akkor értem szerülyen megpróbál, adaptive válaszokat adni, adaptive coping skillseket, amik ha valaki azt mondja, hogy betegség, akkor a betegségnek a területén kezdezel valamit. Tehát hogy ezért fontos, hogy mit gondolunk arról, hogy mi a függőség, mert ez irányba állítja a dolgokat, nyilván aki függő annak tök mindegy, tehát hogy nem annak fontos, és szerintem az még mindig nagyon fontos, és szerintem az még mindig áll, amit egy nagyon-nagyon régen a 90-es évek be így tanultam, hogy ez egy multidimenzionális betegség, vagy multikauszális betegség, és multiprofessionális tim kell ahhoz, hogy segítsen rajta szerintem ezeket így. Jó, úgyhogy ennyi, köszönöm. Kérdés van egy litgoz? Igen. Dénes egy gyors kérdez. Judítnak ad a mikrofon. Abban az értenben tettem fel a kérdést, hogy miért kell feltenni azt a kérdést, hogy miért gondolkodunk el azon, hogy biológiai aspektusa nincs, hogy miért mondjuk azt, hogy ez nem betegsége. Ez egy ilyen való, hogy ennek a kérdés feltevésnek, én nem értem az alapját, hogy miért akarjuk kétségbe venni ebben a biológiai komponást, és miért csak túhangsúlyozuk benne a psihológiait, és a fokciális, de leginkább a szihológiait szokták, azok túhangsúlyozni, aki ki akarják belőle venni a biológiai aspektust, ami szerintem nem megtehető, mert igen is ennek van a biológiai aspektusai. Köszönjük szépen, valami mikrofonom. Akkor én vagyok az utolsó, megmaradt az egy percen vagy már nem, és akkor, de 4 óra, 14.89 elképesztő kösziudít. Na, szóval, hogy itt a végére érünk, és akkor tényleg néhány dolgot mondanék, csak az egyik az, hogy számogattam, hogy az eradók közül, akkor 5-3-ra vezetnek a tapasztalat tiszakértők, gondolom, hogy úgy kezdem a beszélgetés, amit egy János vagyok segítő, sziasztok, és hogy néhány szót mondok, miközben hív a feleségem. Na, tehát hogy nálunk a kovácsatilanyomán, a Pétsaradíra hab, aki vezeti, ami az inditba úgy használjuk ezt a mépontot, hogy katartikus kúcs élmény. Mert azt mondjuk, hogy az a mépont az egy ilyen bármide, a katartikus kúcs élmény, az, hogy most történt velem valami, amitől egyszer csak így hirtelen elkezdem másodiláltni a dolgokat. És aztán a kliencsek, aki jönnek hozzánk, az gondolom, hogy nyilván differenciál, már a legedszerűk differenciálás, az mondjuk, hogy nyilván mindenki ismeri a Kloningernek, egyes meg kétes tipusú iszákkosát, az a jutalom, függés, büntetőtés, elkerülés, élménykeresés és impuzívítás, és akkor az egyiknél azt mondtak Kloninger a kétesnél, hogy ott inkább a genetikának van szerepe, az egyesnél meg inkább az ilyen psyosociális konfliktus problémák, és akkor nyilván, hogy ha a kliencsnél azt láttam, hogy valahol a terápia lényegi az isnállam, hogy kibillen sem a konfortzónájából, az sok mindenne lehet. Az a fontos nagyjából bármi téer, ugye ez a minden téer, lehet paradoks instrukciókat adni, adhatok neki gyótszert, jó vagy rosszul, de hogy tudj, tehát hogy mit csinálok, az a fontos, hogy én tudjam, hogy mit csinálok, és akkor ez akkor így azt gondolom, hogy transparentsen dolgozok, és a kliencsját tudjam megbeszélni, psijáterkorgáknak szoktam mondani, psijáterk és az adiktorogusok között az a különbség, hogy a psijáter azt próbálja meggyőzni a skizofén, vagy psihotikus betegét, hogy így álljon kötélnek, foglalgy el a gyótszerta terápiát, és akkor így csak beszél, beszél, beszél, beszél, és amikor így eljutnak egy pontig, és még nem sikerült meggyőzni, akkor mit csinál? Akkor fogj egy injeckciót, és jól bele nyomja a depót, vagy a antípszertikmat, és akkor ülfekszik az adiktorogus. Próbálja az alkalista meggyőzni azzal, hogy hát így vessem a gát alá a kezeléstnek, és úrsiunk előre, és legyen már valami, és beszélünk, beszélünk, beszélünk, és ha nem jutunk semmire, akkor folytatjuk további beszélgetést, és ez megy tovább. És aztán itt mondta bajzi a humornak a fontosságát, én nagyon sokszor látom az ilyen hiba jelentőségét, hogy mondjuk volt a Gyeviki-laci klien sem isteni ugaszta, ő mondta, hogy nagyon fontos volt számára, amikor látt, hogy hogy működik az indít rendszere, ugye? Most nem beszélem, nem fogom elmondni az egész integrált rendszere, csak egy szó volt arról, hogy akkor ha kiesik, vagy még nem elég motiváltak a vál tud kerülni, és mondta a laci, hogy ez itt nagyon szép, tök jó, és hát ez így működik. Na de számára azok voltak a terápi, a fejlődésében az előrejutása van a legfontosabb dolgok, amikor hibáztunk, amikor elcsestük, amikor, és azt mondta, hogy az nagyon fontos volt neki, hogy mi, hogy hozzuk helyre, elmondjuk be vagyunk töredelmesen, próbáljuk kicsit megúszni, és ezek nagyon jók voltak, az mondta, hogy ezek voltak az igazán terápiásen előrejutó dolgok, a másik vagy egy másik klien semmit eszébe az ő nevét nem mondom, mert ő még él, és ő azt mondta, hogy egyszer így összevisz a kevert kabart, és akkor egyszer bejött hozzám valami, nem is tamám ér, gyódszerél, vagy csak valami simagatásért, és akkor így ment, kifejli az alt, és mondtam, hogy és azért ne tűnj el, és azt mondta, hogy ez neki annyira jó volt, és nem tűnte el, és elkezdett valami neki máshogy működni, és aztán a legproszabb segítőt, hogy itt sokféle segítőről beszéltünk, tudjátok, hogy ki a legproszabb segítő, a kiéget segítő. Azt gondolom, hogy azt fel kell ismerni. Én, amikor még nem voltam adiktorgiával foglalkoza ember, még orvasta hallgató voltam, és a tédékásztam az otteni ment állégén és intéztben, és eljött egy budapesti adéktőlúgos doktor, és ő azt mondta, ott 88-ban, 89-ban, még a mai napja aktiv, hogy a klien se jön hozzám, és azt hazudja nekem, hogy le akar állni, én meg azt hazudom neki, hogy tudok segíteni neki. És gondolom, hogy ez ember miért dolgozik? És ez volt 31 éve, és még mindig dolgozik. Tehát, hogy azt gondolom, hogy így minek dolgozni, nem? Tehát, hogy aki így van bent ebből a rendszeből neki, ez egy teljesen nem jó. És aztán az utolsó pedig az, hogy jönnek a friss gondolatok, egy kicsit szó volt erről, hogy tudjuk-e azt, amit most éppen Gergőnek el kellett menni, de gyakorolunk, gyakorolunk, amit Tinka is mondod, vagy ami DNS mondt, hogy hozzuk az új gondolatokat, Viktor, nézzük meg, hogy hogyan van ez, és ezt személyutat egy klien sem, aki alkoholyat jár hozzám, egy éve dolgozunk, mások minden ennél túl vagyunk, próbált sosciálisiból lenni. Hát lassan, mint ha látta volna, hogy ez így nem begy, és jön hozzám egy két hétte lezőt, és azt mondja, hogy János, tíz lapja józan vagyok, mondom, wow, gondoltam beérhet már az a rengeteg, minden, amit én így átpumpáltam, beleszi, beértem az internetre, hogy sober mondom, valamit csak lesz ebből, és ki jött az IM sober szímű aplikáció, amit olyan képpen egy ilyen csetelős számolja napokat tudok, aki kell egyszerre indultam azokkal, van egy közös, és azt mondja, hogy és ez működik, és egyszerre azóta érzem, hogy ez így, és hogy akkor ez nyilván azt mondatja velem, hogy így gyakoroljunk, tudjuk azt, amit tudunk, amiből legbiztosabbak vagyunk, az mindig jó, mert mindig viszletméne kájhához, de hogy közben megledjünk frissek, és gondolkodjunk, és keresünk új utakat, mert nem tudjuk, hogy a klínesetnek éppen mi működik, úgyhogy köszön a figyelmet, hogy nincs idő, pusz érdekirek. Na, és akkor el is jutunk oda, hogy bezárjuk ezt a mai napot, ami nagyon-nagyon jó volt, számomra rendkívül, intellektuálisan megvilágosító és faszilittálló, vagy nem tudom valami jó szót próbáltam találni erre, szaremek volt, nagyon jó volt látni benneteket, hallgatni benneteket, ez biztos, hogy folytatni kell, reméljük, hogy a zelkövetkezendő perióduse az már lehetőséget is teremtar, folytassuk, jelzem a jelenlevőknek, hogy a Magyaradiktológiai Tássaság Országos Kongresszus a november utolsó hetében kerül, megrendezésre, ott is majd megpróbálom találni valami olyan tematikus blokkot, ahol ezt a diskozust folytatni tudjuk. De az november utolsó hetenem, november utolsó hete azt mondtam. Igen, jó, szóval ezt így szoktuk megvitatni igen a dolgokat, akkor a legjobbakat mindannyi ottoknak jó hétvégét és covid mentes 2021-et a további aggban. Oké, köszi.