 Nå har jeg lymt opp plakater og sånt, så jeg funnet rundt på skolen, så har jeg lymt mitt eget motiv opp på det. Det er på en måte mitt bidrag på en måte. Skal jeg puse gjennom motive mitt, sånn at den kollasjen jeg har laget til bakgrunn skal komme frem, så skal på en måte vise hva studentene er interessert i akkurat her og nå. Det er nesten som en slags tidskapsel. Når jeg lymmer opp et bilde ute, så skal det gå veldig fort. Det må gå veldig fort på grunn av at det er jo ens natur, det er jo smuftest, uten til at det ikke er sant, det man kan ikke stå der og bruke veldig lang tid på det. Det er liksom, der er veggen, lym opp og gå igjen liksom, så fort som mulig. Og då lymmer jeg det opp sånn så dette. At då ser det ut sånn så dette. Og det var sånn jeg kom på dette med å pusse, sånn. Etter hvert så disse her ute, disse illustrasjonene, så kommer det noen å riva litt i de, og det er noen som kommer å dra en teg over, eller det kommer noen å lymne en plakato over, eller... Så det blir det på en måte like levende som bybilder, da. Og da tenkte jeg, da var det en gang jeg tenkte, jeg kommer å ta det og bringe det inn, i studiarbeidene mine. Så det er på en måte, eller det jeg liksom prøver å gjøre, er å ta... Bokstavlige tal, ta garten inn, da. Det er etter slett.