 Sziasztok, Sárosi Péter vagyok, és az itt a Drogreporter Café. Ezt a beszélgetés még oktoberben vettük fel a Magyar Addiktológiai Társosály Kongresszusán Síófokon. A valatonpartján beszélgettem két kitűnő szakemberrel Hofman Katapszíhológussal, és Franko Andrással, a Máltoly szeretett szolgálat fogadó psíhoz ociáli szolgálatának vezető évál. Közös projektük részeként a Függőséggel küzdő szülőg gyermekeivel az elfelelede gyerekekkel foglalkoznak. Eben a témával jelentettek meg könnyvet, szerveztek konferenciát. Picit indítunk így távolabról, hogy hogyan látjátok annak a szerepét, amikor a gyermekkorban történik, és ugye gyermekkorunkban történik, és különösen itt az ilyen traumatikus eseményekre, negatív gyermekkor élményekre, gondolok annak abban, hogy később hogyan a lakul a száraznállathoz való viszonya valakinek. Én úgy gondolkozom erről, és nem csak én, hanem ezt a szakírodalmi adatok is aláltám, azt jelentve a kutetások, hogy ezek a korra a gyerekkori tapasztalatok ezek nagyon-nagyon meghatározóak, a későbbi mentális egészség, szempontjából, illetve egyébként a testi tünetek, illetve betegségek szempontjából is, ugye pont itt az ártalmas gyerekkori tapasztalatok, az ésszek, amit te is említettél, és tegnapít a makara professzor is hozzon tartott erről előadást, és szinte egy-az egyben meghatározák azt, hogy fogy felnőtt korunkban milyen egészségi állapotunk van, és ami nagyon fontos, hogy ilyen dózis hatás elvérvényesül, tehát minél több ártalmas gyerekkori tapasztalat van, annál nagyobb az esélye a különböző megbetegedéseknek, mint mentális, mint testi szinten. Én úgy szoktam foglalmazni, hogy egy ilyen családban felnőni meg ezeket a trálmottakus élményeket, ártalmas gyerekkori tapasztalatokkal nevelkedni ezzel egy életprogram. Szóval, hogy ez nem érvéget a gyerekkora, hanem telleg nagyon szertelgezó hosszú távú következményi vannak. A statistikák több ször megisméltelten egyértelmen igazolják azt, hogy legalább egy harmaduk függő lesz, akik ilyen családban nőnek fel. Egy harmaduk lesz, aki különböző mentális problémákal harcol még, ezen kívül, vagy ezzel együtt, és egy harmaduk az, aki körülbelül egészséges tud maradni, már amit jelentsem, ez bármit is. Viszont ez az adat, ez egy elég kockázatos adat, én mindig félek attól, amikor ezt kimondjuk, mert nagyon veszélyes lenne ezt annak a korosztájnak a tudomássára hozni, akik egyébként is szoronganak attól, vagy vajon ők nem lesznek a függők. Tehát ez nagyon sok emberben fel, mert úgy is találkozom ilyen fiatalokkal, és ha én ezt túl értem a kérde, hogy én nem választom ebben ezt az utat. Úgyhogy ez az adat, ez nagyon fontos nekünk szerintem, ezeken beszéltem, hogy tudjunk erre, hogy ez létezik, és sajnos igaz, nekis mélt láttam igaz, hogy hogy használjuk az az adatot, az nem mindegy. Ez a párhozomosan használjuk ezt, hogy gyerekkorit traumák, meg ártalmas gyerekkorit tapasztalatok ezek szinonimák, vagy valamit különbségekettük? A tapasztulatok az, de ez egy vizsgálatnak a szakifejezésre tulajdonképpen, ami takarja azokat a traumákat, amiket a hétköznapongon használunk. Igen, akkor röviden csak egy pont, hogy ha itt ez az ártalmas gyerekkorit tapasztalatokról, majd talán ez nem mindenki számára teljesen ismert alapvetően ennek a tíz kategóriája, indult az érzemi bentalmazás, a fizikai bentalmazás a szexuális bentalmazás, az érzemi elhanyagolás és a fizikai elhanyagolás a szülőknek a különválása, vagy elválása, az, hogyha gyerek szemtanulja annak, hogy valamelyik szülője bentalmazva van, a másik szülőáltal, az, hogyha a családban volt alkohol vagy más szemvedély problémás felnőtt, az, hogyha a családban volt elmevetektetmentális megbetegedés és vagy engyélkosságik is élet, illetve van egy családban börtönvisált, lehetszerűsít vagy felittinek eredetileg, a kutatása ezeket a kategóriákat ölelte fel ez a tíz, ártamos gyerekkori tapasztorat kategória, ami aztán később bővül, de most maradjunk az egyszerűség kedvéleért ennél, 18 jövés korig a hány kategóriában igen legesebb a válaszany az ember és szponszáma és ugye a kutatások azt mutatják, hogy azért négy pluszos és szponszemesötén már igen, igen, növekedik a kockázata, akármit keresztél a saját felnőtt kori szerhasználatnak is, illetve körönböző kockázati magatartásoknak, a doájzás az illegális szerhasználat kipróbálása, illetve épüldjük, hogy az alkohol probléma is, a 14 éves kori rendszeres használatot is nézik és abban is hihetetlen szoros összefüggések vannak. Csak egy példát ki emel van nyug, a saját felnőtt kori, ahogy ilyen családban nevelkedek, az én kockázatom arra, hogy felnőtt koromban, akkor problémeim legyenek, bármely és esetén megnő, kívéve a fizikai állanyagolást, és nyilván minél több az ész, pont száman elnagyobb az esélyennek. Illetve ezekben a családban azt is mutatják a kutatások, hogy kettő, 13 szoros a barusznősége annak, hogyha egyik, vagy bármelyik szülő alkólista, hogy ilyen átszalmas gyermekorítabasztalatokkal nevelkedjen egy gyermek. Honnan jött az az ötlet itt a konkrét projekt kapcsán, hogy ezzel a jelenséggel foglalkozatok, és milyen megközelítésben kezdhetek el ezzel foglalkozni? Kettő vállikodulok, mert van a könyv, meg van a projekt, mert göbte. Én család terepultak, én dolgozom, és nagyon sok hülyen szemvedébetek csalárdal találkozom, ahol természetse oda van a gyerekek is. És azt kellett ésszevendem saját magamon is, hogy minden nagyon foglalkozom ezekkel a gyerekekkel. Miközben én magam is ilyen családból jötten, tudom, hogy mit jelent milyen elemgyel és hátvengyeljé vannak, hogy ha hasonló körülmények között nőföl valaki. És akkor mi már nagyon korán elkezdtünk gyerekekel egyesével foglalkozni. Milyen volt szerencsém, mert Tországban két olyan csoportot résztre, ami a holszemvedébetek szüldök gyerekeinek tartottak csoportot, és nagyon nagy élmény volt. Egyen intézményt is látogatlan meg, akik kifejezetten ezért létesültek, egy ovodaszerű épülete volt, peze nem csak kicsik, hanem nagyok is. Én nem voltak. Én is hordoztam magam elég sokáig, amíg egyszer csak azt mondtam, hogy most nem tud csak ezzel érdemes foglalkozni, mert olyan nagyon sok gyereket írint ez a dolog. Így átszámolgattuk a Német adatok alapján, hogy ez kb. 400 ezer gyerek van Magyarországon. Hogy ez érzékelhető legyen ezzel a szám, ez azt jelent, hogy Budapestől pécsig érnének ezek a gyerekek, ha egymásmerül állítanánk őket, ez egy óriási, és ezek csak a 18 éve alatti gyerekek, mert azok, akik már kindertek belőle, melyik következő kategória. És akkor nagyon képpen külföldi szakerdalmakat keresgeltem, láttam meg azt, hogy ott is egy komoly probléma a Németországban is lobbnak tekintik ezt a problémát, bárott 10%-ában a zállátóérnek van program, és akkor keresgéltük azt, hogy mit lecsinálni, és így kezött egy könyvnek a lefordításával, aminek a Magyar Szími az apa anyapi alatt, aminek az alcímő pedig az, hogy hogyan lehetnek a szemvedébetek szülők felnőgyerekei mégis boldagok. Mert nem csak a jelenségnek a sötét oldalát tárta föl a szerző, hanem megnézte azt, hogy milyen lehetőségek vannak megszabadulniértől a csalávi örökségtől, együttélni vele, mert megszabadulni van, teljesen nem lehet, hogy hogyan lehet együttélni ezzel és hogyan lehet egészségesen együttélni, aki megnézi ebben a könyvben ezeknek a gyerekeknek az erőségeit is, hogy milyen szociális késségekkel rendelkeznek, és nyilván valószínűleg itt a konferencián is nem kettem vagyunk, mint most katával, akik közvetlenül a saját bűrünkön tapasztalartuk, hogy mit jelented, de nagyon sok szak ember lesz. Csak a család terepautáknak 100-oljék árangodatja egy kutatás, hogy érintettek lesznek, de ezt csak annyit, hogy amikor ezt egy család trápés konferencián elmondtam, akkor felhőldült a közönség, és azt mondta, ezt kézárdolok, hogy csak annyian vagyunk, nagyon érintettek vagyunk, és engem meg megérint az is, hogy hogyan tudunk segíteni, és sikerült partnareket találni, meg találni azokat a szerzőket, akiknek jó könyvenik vannak, és akkor így-így-így és konferenciákat tudunk, és aztán volt egy tavai elfeleled gyerekek négyes konferencia, és akkor átadom a szúrs. Igen, egy tavai volt ez a konferenciot, én is adtam előre meg, meg ott volt beszélgetés, pont garafiatorsébal is, elekes durával, matik durával, akik szintén szezzője könyvnek, majd azt is állmondanám, hogy kik vannak ebben. Meg előtt eláltam a Fabian Gábanak pont összör visszhang, Fabian Gáboréknek, hogy ha többen vannak ebben a projektben, a tandem színházal, a visszangcímű rövid filmjét, és az volt benne, hogy mennyire... Egyrészt engem az iradalom, ezt nagyon meg tud érinteni, és nagyon fontos szinten, mert ez az, ami a bevonódás, megérintedés szempontjából ezek az alkotások, és azt mutozskeldi, hogy milyen jó lenne kihangosítani a jelenő folyamatokat, éményeket, tapasztalatokat, ezeket nevén nevezni hozzárakni a szakmai szemmel, ugye ennyire egy szapszílogus vagyok, és hogy meget az aditojében dolgozom, én is húsz éve mindenféle irintettel, hogy nevén nevezni ki hangosítani ezeket a folyamatokat, mert úgy annyira adta magát, és akkor, mert ugye Andrással is, meg Piroskev is, mert rége bótajó munka kapcsolatot ápoltunk meg emberi, legzakmai, nagyon szeretem őket és munkásságukat, és akkor megkerestem őket ezzel az ötlettel, hogy mi lenne, hogy ha csinálnak egy ilyen könyvet, mert hogy az gondolom, hogy minél több félel módon tudjuk megszólítani az érintetteket, az áróljában nagy ebben mindenkit, nem valami ilyen módon szinte mindenki érintettemben, biztos, mindenkenek a környezetében van olyan, aki érintett, hogy akkor csináljunk egy ilyen projektát, hogy összerakjuk a szépírodámat, és a szakírodámat, és ezek ötelt tulajdonképpen így született, az egy-kettő az egyben, ugye az egy az elfelel, egy gyermekeknek is a rövidítése, és ezzel volt tulajdonképpen az alapvetlet, és aztán ehhez nyertünk meg, nem kellett semmit győzködni, ha egy számomra ez ilyen megdöbbentő volt, hogy mindenki elsőre és öröm elmondott, igen, terve a felkírésre, ami egyébként el nagyon szereti András ezt a mondatot, a társadami felelőség vállalási egyében ellenszolgáltatás nélkül vállalt a minden szerző, a közre működést, a novellekszerző, mind maguk is tegnapgyermekeit, szemvedébetek családban neveketünk minden ilyen, és fontosnak találtuk azt, hogy ezt minél többen beren megosszuk. Jól érzékelem, hogy ebből a címbe egy több jelentés réteg is van, mert ugye a társadalma elfeledkezett ezekről gyerekekről, és mi magunk is elfeledjük ezeket, a gyerekeket saját magunkban. Igen, így van. Abszolút igen, tehát, hogy ez az elfeled egy gyermekek. Igen, ez egyébként egy kanadais sociális munkásnak, egy könnyve volt, ami 50 évvel ezelőtt jelent meg, és ő otta ezt a címet, ahol már nem is tudom, pontosan hány gyerekkel beszélgetett és próbálta megismerni őket, és megtalálni ezek az oda jellegzetességeket, amik benne van, és ha családban belül elfeledettek, ez még nagyon fontos, nem csak a nagy társadalom belül, nem a kis társadalom belül is teljesen elfeledettek, ők azok, akik ezt útse tudják, útse veszik és nem tudnak el az egészről, mert nagyon sokan itt tekintjük, és persze mi magunkban is így, akár a könyv kapcsán is újra és újra felfedezünk sok olyan ismerős pontot, ami ami velünk van, velünk élt. Itt tegnap ugye a konferencián volt egy szindarabisabb, a főszereplő színész úgy fogalmazott, hogy a bennünk élő gyerek egy visszhangként él, és hogy ezt a visszhangot nagyon nehéz megtalálni és nagyon nehéz megvigasztalni. Szerintetek, hogy lehet ezen dolgozni valakinek? Igen, még egy mondatal kapcsolat, csak itt a címadás az, amit mondta az elfeled, egy gyermekek és ennek kapcsolatatlan árvák, ami ugye költ egy címenet, hogy ennek is azért van egy ilyen üzenete, hogy ezek a gyerekek, mivel a szüleik, érzemés, fizikai, gondoskodás, szülvői funkciók bele töltésére, csak korlátozottan képesektet ezek a gyerekek bizonyos ételmen ávesztették a szüleiket és hogy láthatatlanok olyan szempontban, amit te is mondasz, hogy egyrészt. Nem nézzünk oda, nem akarjuk látni, úgy teszünk, mint, hogyha ez a probléma nem lenne, illetveük maguk is próbálják láthatatlan látenni, valahogy ezt a sebbzettségüket illetve láthatatlanok pont ebből a komoly tabusításból és hogy, ami ellemzi az gondolom, hogy az egész közbeszédeltársodalmat néha a szakmát is tehát a munkat is idesorolnem és hogy, hogyhogy lehet megvigasztalni a visszangot én az gondolom, hogy ez egy folyamat és nem is, nem is övid folyamat vagy, hogy akár nem tudom, hogy élet hosszik tartó folyamat és ennek mindjáig is rétegei vannak természetesen amit én szoktam mindig hansőzni, hogy amikapcsolatban romlott el, az kapcsolatban tud meggyógyomani, tehát hogy ezt nagyon fontosnak tartom a korrektiv-emocsianális élményt akár egy ilyeni terápi, akár csoportterápi, akár a sostás segítés, akár egy megbizhető felnőt jelen léte például a magyermekei számára, ami nem feltétlen családtagnak kell lennie úgy akutatások ezt is volták, hogy ugye, akik ilyen családban nevelkednek 40-60%-ban küzdenek később valamilyen mentelis problémával ugye ez azt is elentő, hogy 40-60% viszont nem, tehát hogy ezt veletjük ilyen pozitív üzenetnek is, de hogy ezt is mutatják a kutatások, hogy akik viszont-viszont legjobb tudták ezt vészelni, ott szinte mindegyiküknek az életében jelen volt minimum egy elérhető megbizható stabil felnőt ki mondom nem feltétlen családtag tényleg oda nagyon sokat lehet tennézek ezeket a gyerekekért és ugye felépülésnek ezt talán lehet egy akár ezek könyv is egy lépése vagy egy első első állomása a sokszor azt látom, hogy a legnehezebb kilépnélből a fajt, amit te is mondta ebből tagadásból, hogy így már ebből kikerültem, ezekem nem érint, az a gyerek ott van, nem ég bennem, vagy nincs bennem, és ugye, hogy ez a tegnapi darabban is nagyon szépen megfogalmazódott hogy főleg, amikor aztán saját gyerek lesz az embernek, és ez egy gyerek kor, valahogy elkezd újjáíledni és nagyon-nagyon erősen aktivizálódnak ezek az élmények tartalmak a más nem oly, azt tapasztam, hogy olyankor szoktak vagy érdemes szemben ézni ozzá, hogy oké, mit is hozók ezt, hogyan hata most a néletemréletve a sajnos azt is látjuk, hogy belvadkozási iányában ez egy-ezyben adódik tovább és ez a transzgenerációs mintázet ki kitermelődik a következő generációnak a szemvedébetek tagja akár, hogy mindenféleképpen egy ilyen diszfuncseni is családműködés. Hogy valósulhatnak meg számomra is ez egy nagyon fontos szlogán, hogy kapcsolatban gyógyulhatnak meg a kapcsolatban valósérüléseink hogy ez milyen formában történhet meg mert ennek a mártában, és most már hállislanak egyetőbb helyen az országban léteznek, mindevezett AAP csoportokat címből az apanyapia különfcíméből kiindulva ahol egyre inkább felismerik a vigasztalan dogyereket ezek a csoporttagok hogy ott van bennük, és egyre inkább felismerik egymásban, hogy benned is ugyanodtam tehát hogy nem vagyok egyedül, az első leges üzenet ennek ez. Vigasztalódhatnak úgy is, mint amit most csináltak ezen a konferenciánket de az egy-jött konferenciánkon ahol például azt csinálták, hogy ezt együttöttek egy csomó olyan vélemint, hogy mit értek meg a csoportban, és ezt megosztották a csoportban emberrel, amiből az tört, amiből az lehet, hogy szerintem ez egy konferencia volt ugyan, de ez egy 180 fős alapját csoportát változott, azoknak a nagyon mély, nagyon őszinte, nagyon tiszta, és döbenet, hogy neme voltak egy formákon megosztások, tehát ezt nem tudom, hogy csinálták, hogy mindenki valami mást hozott vissza. A gyerek, gyerekek nélk, akik nélk még a már érdemes elkezéne vigasztalást, ott mi mesekanyveket találtunk ezek is külföldi, másik könygyvek voltak, egy fájc és egy osztrák, másik könygyveket, a 4-től 8 éves korig, hogy már a bennökül évő gyereket, akik nem tud igazán gyereklenülni, mert, hogy a szülejének a függősége el, de a társüggőnek a figyelmetlensége se mengeri meg azt, hogy vele tudjon törődni, foglalkozni ezzel, mindenféle képen elhagyaból. Hogy lehet vigasztal nézek el a gyereket, és segíteni, hogy mondjuk gyerek-gyerekek lehessenek. És erre léteznek egyrészt a mesek könyveink, más és pedig olyan programok, amik szintén egy amerikai könyvőlt, amit leforítottunk, aminek az a címen, hogy gyerek szemmel a függőségül és a felépülésdől, és az az amerikai szerező, aki egy ilyen közpondban dolgozik ezek a gyerekekkel, írja a tapasztalataid, és osztja meg velünk azokat, a technikákat is, ahol ő a gyerekkel dolgozik, mondjuk egy példát, például azt játszák, hogy mint, hogyha itt mindenre belevép a szemvedébetek, mennek akik segíteni, akkor is mindenki beleragadabb, a ragacsos. A hajban, és akkor ilyen nagyon szemületes modon próbálja megmutatni, hogy miről is szól a függőség, hogy egy gyerekek megértség, és sikerül ilyen ketté választaniok a függőszülőjüket a függőségüktől, a függőségétől, ami egy olyan nagyon rossz kombó a gyerekek számára, hogy nagyon-nagyon nehezen tudják elválasztani azt az embert, akit egyébként szeretnek, mert a gyerek gyerekeket így a kamaszoknak is van egy ilyen kérdványunk, és amit még megpubálunk csinálni egy honlap is, aminek az a cím, hogy apa isszikpont kivontaltópontú, ugyanígy az anya isszikpont kivontaltópontú természet, és olyan oda vissz, és ott például ez a 8-től, 20 éves korosztálynak ketté választva válaszol azokra a kérdéseikre, amik felmerülhetnek mert ez is egyfajta vigasztaló dolog lehet, és azon kívül nagyon sok olyan kis filmet készítettünk mi, és ami a kimontaltópontú oldalapítuk csatornyán elérhető, ahol például voltak kamaszok, akik saját filmeket jártottak, és mutatták be, hogy ők hogy élik meg a saját nyelvűkön szólva a kortársaikhoz, tehát nagyon sok szinten jelenhet meg ez a indulhat el, jelenhet meg és élhetjük meg ezt a vigasztalás, és azt gondolom, hogy egy ilyen programban részt venni, és ad valami vajt a vigasztalást, vagy akár könyvet írni, és azon dolgozni, és adhat egy vajt a vigasztalást, hogy szeretetővé vállik az a belső visszhangot hozzó gyerek. Én csak szóval azt tapasztalan, hogy az emberek benne azért is van ez a tagadás, mert hogy visszani ez a gyerekkorára, és azt mondja, engem nem erőszakoltak meg, mindig volt éten az asztalon, és én nem vagyok traumatizált, engem ez nem érint, ezt így, hogy látjátok, hogy ez így van, vagy? Igen, tehát nagyon sokan élik meg így, és a csoportokban is kerülnek be, akár testvérpáról, akik közül az egyikülük nagyon megérintődött érzé azt, hogy valamit tenni kellene, míg a másik pedig inkább még a tagadásban van, de azért nagyon fontos, az amit kérdezelmert, hogy nagyon sokszor szüggő gyerek, köszülök gyerekkel íről beszélünk szenvedébetek köszülök gyerekkel íről, de én azt mondom, hogy addiktív problémák, vagy szerhasználti problémákkal küzdő gyerekek, tehát nem, a függőség előtt már okoz nagyon sok problémát a gyerekek számára, az aki ismerhetetlen ember, aki mondjuk akar az alkohol, vagy bármilyen szer, vagy a nem szer több fügő függőségében a kóváigó kábult állapotában jelenik meg, és ki számíthatatlan, hogy miért több ténik ez? Nem tudom, hogy hol van, amikkel a függőségig elmenni, és a nagyon erős problémákig elmenni, ahol hogy a gyerekek számára ez nem egy jó dolog, hogyha ők ebben a bizonytalan kiszámíthatatban környezetben kell, a létezzenek. Igen, amit mondtál is, hogy volt ít el az astalon, és nem erőszakolták meg, még mindig csak kettő cseroltál fel az éjszak közül, amiben... Igen, tehát nem volt mondjuk fizikai elhanyagolás, és nem volt sekszolális bántalmazás, de hogy ettől még van egy csomó más, hogy te a ártalmas gyermekorít a pastalat, illetve, ami szinte még nagyon fontos, hogy még olyan helyen is, ahol ez meg volt. Hát, hogy van egy csomó ilyen kliensem, aki a rosszámól be, vagy ilyen, ott mondjuk volt, fizikai elhanyagolás volt, volt akár sekszolális, abúzus fizikai bántalmazás, de hogy nem is ezt télik meg a legrosszakból, hanem az elérhetetlen szülőtt. Mi a hanyagolást, az, hogy nincsen jelen a szülő, hogy magára magukra maradnak a tapasztalataikkal, és azért azt látjuk, hogy ez a fajta jelen nem légy, ez az elérhetetlen szülő, ez a fajta érzemélyel a hanyagolás, azokban a szemedéket, beteg családokban akkor is megvan, hogy ha ilyen nagyon kifejezett durvaságok vagy traumák nincsenek, lehet vele, azt is szoktam mondani, hogy az ír a sok mikrotrauma, ha összeadódik, az épp úgy traumatizálsz, hogy nem kell egy nagy boom történnyen, és őt hát azért a traumágtermészetének pont az az ismétlődés, a kronikusság tud nagyon nagyon ártalmas lenni, és azoknak tud nagyon hosszú távok következményel ennél. Mindeneset ez a kérdés, hogy az a gondolat, az abban segít, hogy a tabú ilyen további élhessen, hogy ez nem jelen problémát, mert nagyjából társadalmi szinten is így tekintünk erre a kérdésre, hogy nem nagyon foglalkozunk velet, mert nem történt olyan nagy baj, és ez egyébként pont azokat, a gyermek védelni szakembereket is erősen érinti, akik találkoznak ezekkel a csalárdokra, és nagyon nézeldöntel, hogy hol van az a pontot, de kell avatkozni, és nem a kérdésre gondolok, mert az niván nagyon a végsőállomás, hanem hogy egyáltalán hol van az a pont, ahol őnek lehetősége van, hogy valamit kezdjen az a csalárdal, úgyhogy a program, vagy a projekt, úgy hívtad az efelé is fordul, hogy hogyan tudnánk ezeket a szabkembereket felkészíteni, hogyan tudnánk olyan képzéseket tartani, ahol segíteni őket abban, hogy milyen eszközökkel közelítsék meg ezeket a csalárdokat, amiben például ne a függőség legyen a anksúj, tehát a gyereket ne azért találják meg meg függő a szülő, mert a függő szülő következtében szemved el a komoly hiányosságot, de ne a függőség legyen a központ van, de ne, hogy gyerek legyen a központban. Sokszor azért is tagadják, vagy ezért gondolkodnak így felnőtt korúbban is. Ó, hát ez maga, ez nem történt, vagy ez nem volt olyan súlyos, vagy akár bogatalizálják ezeket az ártalmakat, mert amely még szintén fontos következményen a korei gyermekkori negatív tapasztaratoknak, hogy ugye ezt kötődési trauma-ának is hívjuk, amikor a kötődési kapcsolatban történik a bántalmazás, és annak van a legsúlyasabb elhanyagolás, hiszen pont a szülőnek én ellenni annak aki biztonságot és bizalmat jelent a gyerek számára, és éppen ő a bántalmazó, vagy éppen ő az elhanyagoló, és ezek a gyerekek magukra maradnak az élményekkel, plusz nagyon próbálják megőrizni kötődési kapcsolatot. És a gyereknek még mindig könnyebb az gondolnia, és gyakran ezt is gondolják, hogy a helyet a nyilván való magyarázott helyet, hogy valami a szülőn nem oké. Hogyha ő bántalmaz engem, vagy állhanyagol engem, inkább azt a magyarázott találják, hogy velem nem oké valami, és a szülőn az egyszer canyagol elés azért bántalmaz, és hogy ezt visszik tovább, tehát gátolják ezt a fajta mentalizációs képességgéket, hogy megtalálják a valós magyarázott arra, hogy ez mer történik, és hogy ezt én azt látom, hogy akarom felnőtt korban is megy tovább, és nagyon nehéz és fájdalmas rá nézni arra, hogy hát itt a szülőn már azért valami, akkor még sem stímál, és amit az előbb András is hangsúlyozott, hogy, hogy valahogy lehetőséget adni nekik arra, hogy meg tudják őrizni a szülőhez valuk kötődésüket, amellett, hogy rá tudjanak nézni, és ezt kilegsem mondani, hogy menjük a szülőszenvedébetegsége, és működése, milyen komolyártalmakat okozott a számára, és hogy ezt a kettőt valahogy együtt tartalmazni, és tudatosítani. Most már az egy ideje legalábbis szakemberek sokat beszélnünk arról, hogy hogy az, amíg a koragyermekor élményeknek milyen nagyszerrepe van és jelentőség könyvek születtek róla reggetek, kutatása többi, mégis azt látom, hogy nagyon nehezen megy át az az üzenet, és a társadalmi szinten, állami szinten, gyakorlatilag nem ülepedetlennek az üzenetnek a tanulsága, és még mindig újra traumatizálunk, tovább traumatizálunk embereket különféle rendszerekkel, akik kénézából másként kéne segíteni, szerintetek az, mert ennyire nehéz, mert megy állt az ennyire nehezen az az üzenet? Hát, mert nálunk nincsen alkó a probléma. Bármit, bárhoz ne kaphat. Hát, hogy amíg nem ismerjük föl az alkó, visszajelés társadalmi következményeljét, és annak az ártalmait, amíg nyíltan lehetnek alkóharreklámok, amik adik hol érne el az a gyerekekhez, tehát, hogy ők valahol tényleg nagyon a sornak a végén vannak, és ezen úgy tűnik, mint ha nem volna mondjuk a szakembereken kívül, olyan, valaki aki felismerné azt, hogy milyen súlyos nemzetékeken keresztül öröklődő ezeket adunk tovább azzal, hogy nem adunk hangsúlyt, és egy máshova adjuk azokat a hangsúlyokat, akar a szemvedévetek ségeknek a nem a kezelése szempontjába, hanem a megítélyése szempontjába. Egyik egyszerű válaszom erre. Én sajnos nem tudom a válaszal, hogy színek, ha tudnám a választ, akkor kopoktetnék a megfelelő helyen. Sokat szoktam gondolkozni, hogy tényleg, ha ennyire sok adat információállal rendelkezésünkre, és megint visszautalnék felíti szavaíra, ugye aki azt mondja, hogy egy ország egészségi állapotának és mentális állapotának a legfontosabb meghatározó tényezője, a gyermekkori bántalmaz elsőre, vagy gyerekkori ártalmas tapasztaratok tovább menjek, nem csak ennek, hanem egy ország gazdasági teljesítményének előzője. Tehát, ha döntéshozói szinten mondjuk, ezt sem jut be, és hogy én nem akarok nagyon mérem ennél be, hogy pont nem azt látom, hogy az octetás az egészségügy, a mentális egészség fejlesztés sa többi sa többi ezebből az irányba, haladna, hogy ezt felszállasználjuk, tehát hogy ezt számomról is egy döbbenet. De hogy azt is gondolom, hogy minél több helyen kell tudunk erről beszélni, minél jobban benne van ezek erre a köztudatba, tehát csak döntéshozói szinten és alakít megérint, mert ezen is gondolkodtom, hogy András itt pont mondta a kedikonferencián, hogy a Betty Ford központ, az ugye úgy jött létre, hogy a fordelnök felesége alkal problémákkal küzdés ezt a küzdött és utána a létre ozt ezt a... És az gondolom, hogy alusztán nem vagyunk hiányában érintett politikusoknak sem, tehát hogy nem itt van a kutyaelás volt, tehát hogy én se tudom, hogy még mi lehetne az, ami valahogy mégis csak a zingerkű szöböt azt elérné vagy átütné. Azt gondolom, hogy nekünk meg kell próbálni minden téren szinten ezt valahogy népszerűsíteni, illetve azt is gondolom, hogy odsános ez még nagyon sok generáció, tehát már most kitermeltük a következő egy-két generációnak ezeket a családjait, tehát hogy ilyen módon ez valahogy egy folyamatos késés és... és igen, hogyha ezt itt nem építjünk bejóban az intervencióba, a prevencióba az elletess minden szintjébe, akkor majd tíz év múlva szélt eladjuk akik az inkább, hogy ilyen már nem csak 2 millió problémás akkor használó van, hanem most már 3 millió, hogy történgette ezt igen, és azt hiszem, hogy talán a kérdés így érdemese volt úgy feltelni a miértekre nyilván lehet száz széle válassz kapni, de hogy azok elegemdők lennének ahhoz, hogy megváltozom a helyzet, ezt nem tudom mivel ilyen indultákat, és benne is ezzel játszodott a folyamatosan, amiközben algattalak is, hogy a kérdést úgy volna érdemes feltelni, mit lehet tenni azért hogy eljusson. És itt vagyunk, tehát ezt csináljuk, beszélünk róla. Én nagyon hiszek abban, és ugye most, amit mejött az éjsz dalog, az néhány évvel ezelőtt hoztod, amikor a doktor kezdte ezt el ismertetni és egyre inkább megy, egyre több konferenciányán, amik meg egyre inkább a szakmai köznyelv részévé hogy erről beszéljünk. Tehát én is ebben hiszek, hogy ha vagyunk leszünk, mindjárt többen leszünk olyanok, akik a saját területök önből megpróbálják azokat, az aprodókat elvégezni, akkor valahol nem látok más lehetőséget, mint ugye az úról kezdeményhez őn jussunk el és én bizonyabbal egyébként nem sokkára lesz egy ilyen főosztajvezetét alákozott, próbálunk szervezni, ahol talán halladhatjuk a hangunkat ebben a témában és akkor kánál elérjél való homály és történhet valami jobb. Én köszönöm szépen az interjút, és sok sikert kiálnak a számolélet formáláshoz. Szerintem éjjük ezzel a videó, és majd hozzájáról. Köszönjük szépen.