 Jeg forsker i kønnskromosomsyndromer. Hvad der sker med kroppen, når man mangler et kønnskromosom eller helt for meget, som er helt specifikt, så har jeg forsket i tøndersyndrom, som er kvinder, der mangler et ekskromosom. Det gør, at de bliver lavet, og at deres æggestokker ikke fungerer optimalt, så de kommer til at mangle østrogen. Og så er der en stor del af dem, der ikke kan få børn senere i livet. Det er vigtigt at forske i tøndersyndrom, fordi det er en meget lille population af kvinder. Derfor er der heller ikke særligt mange, der beskæftiger sig med det. Så det, vi forsker i, kan potentielt have en kæmpe stor effekt på deres behandling og livsforløb. Det allermest spændende ved forskning, det er, at man har tid til at fordybe sig. At man kan dykke ned i et emne og nørte detaljerne. Jeg arbejder som læge til dagligt, hvor der ofte er et stort flo af patienter, og tingene går stærkt. Så der er ikke altid den samme tid til at nørte et emne. Så det forskning giver mig, at jeg får tid til at dykke ned i noget og blive bedre på et specifikt område. I min forskning har vi kun lige skrappet overfladen i forhold til genetiden bag ved tøndersyndrom. Jeg er sikker på, at man projekt vil kunne blive klogere på, hvad det præcis er, der gør, at de får de her følgesyndomme. Hvis vi for eksempel finder genet, der gør, at kvinder med tøndersyndrom får sukker syge, så kan det være, at vi kan sige noget om den generelle tendens i befolkningen til at udvikle sukker syge. Altså at vi kan udparge en vis populæs jo, som er i ekstra risiko for at få sukker syge. Så jeg tror, at vores forskning kan få rigtig store perspektiver i generelle befolkning. Forskningen er 90 % robrødsarbejde. Så derfor giver det en ekstra stor glæde, når man får publiceret resultater i et rigtig godt tidskrift, eller når man er på konferens, og at man opdager, at der er rigtig mange interesserede lytter, eller når man får en pris som den her. Så det er lige der små øjeblikket, der er med til at gøre alt robrødsarbejde.