 Bona tarda a tothom, benvinguts a tots els participants dels dos cursos, mares, pares, familiars, amics i amigues, professors i professores i autoritats. Des de la Universitat Pompeu Fabra us agraïm la presència avui aquí i esperem que gaudiu d'una ballada ben especial. Em fa especial il·lusió estar aquí a la sala Mercè Rodoreda, a la sala Polivalent per conduir en aquest acte, principalment per les hores que he compartit en tots vosaltres a classe i hem establert un vincle molt estret i us puc dir que us conec una miqueta les tan bé. Avui doncs celebrem el primer acte de lliurement de diplomes conjuntament amb la Fundació Catalana del Síndrome de Down, amb la ferma voluntat de contribuir a la plena inclusió de tots els col·lectius per igual en la societat. Es tracta que tothom pugui participar de les dinàmiques socials des de la formació acadèmica fins a la inserció laboral. L'estudi i el treball com a activitats humanes representen una manera de cobrir les necessitats personals, econòmiques i relacionals. Es devenen un instrument de socialització que ajuda la persona que accedeixi a aquests elements que defineixen la seva pròpia identitat. Per aprendre, per viure, per ser feliç, no cal comptar amb grans aptituds, sinó amb grans actituds. I aquestes aporten una dosi d'autoconfiança necessària per sortir de casa cada dia i enfrontar la quotidianitat amb enteresa i normalitat. Per això, al llarg del curs, heu viscut moltes experiències. De fet, em comentava el Francesc, que no sé si no el tinc, el Francesc i la Marta, que els primers dies passaven força nervis de quan entraven a l'estudi, quan es posaven de l'endemicròfon. I, mica en mica, força de molta valentia i sobretot entusiasme han regalcat, les pors s'anaven superant i ja no era tan difícil ni parlar pel micro ni fer preguntes als professionals de Ràdio Nacional d'Espanya, BTV o Catalunya Ràdio. Per part nostra, juntament amb la Mercè i la Nere, que era l'estudiant en pràctiques, observàvem l'autosuperació personal d'aquests joves simulant la tasca d'auxiliars de museu, o a través de l'interès que despertaven paraules com nomismàtica o com monogràfic, o fins i tot elaborant la nostra pròpia metàfora, com era el pot de malmalada. Ja us ho explicaran, suposo. És per això que arribats a aquest punt, la Universitat Pumpeu Fabra, us volem oferir un breu audiovisual, un recull d'algunes de les sessions i les activitats totes et dermen llarg d'aquests mesos. Mostren, mitjançant el seu somriure, el d'aquests protagonistes, la importància de l'actitud vital per garantir-se l'autoconfiança que ens permet a tots viure amb normalitat. Endavant, doncs, amb el audiovisual. A veure, com heu vist, en aquests mesos, la Universitat, des del professorat, hem intentat despertar l'interès en l'alunat, en la matèria i també transmetre uns coneixements de manera clara i entenadora. A més, en cada sessió hem practicat unes habilitats i unes actituds necessàries per poder aplicar els coneixements a la feina, dit d'una altra manera. Hem fet una aplicabilitat pràctica als coneixements teòrics. La tasca no ha estat senzilla, però sí molt reconfortant i útil per a tots. Alguns havíeu de creuar la ciutat de Barcelona. D'altres veniu des de monistral de Caldès, des de Manresa, des de Mongat. Sodint els temes tractats eren a priori desconeguts per a vosaltres, però l'empenta i la il·lusió sorprenents en tots i cadascuna de les sessions ha demostrat que si un vol és possible. Heu fet un gran esforç que avui s'ho reconeix i es mereixeu celebrar en aquesta la vostra universitat. Per això tots vosaltres pujareu aquí a l'escenari. De fet, donareu la mà a les 3 autoritats que avui comptem amb la seva presència. I és per aquest motiu pels quals hem de donar entrada de presentar les 3 autoritats perquè prenguin els seus llocs. La taula presidencial farà el lliurement del lliurement institucional següent. En primer lloc, us demano un solemne aplaudiment per la vicearrectora de projectes per el compromís social i la igualtat. Namònica Figueres. En segon lloc, un altre solemne aplaudiment per la directora d'igualtat del Departament de Treball, a fer socials i famílies de la Generalitat de Catalunya, Namireya Mata. I finalment, que s'està preparant, la directora general de la Fundació Catalana del Síndrome de Down, Nakati Trias. Un aplaudiment per ella. Doncs a part de donar les gràcies als tècnics a la de la tothom que ha fet possible l'acte, ara és el moment, ara sí, que tots i cadascun de vosaltres passeu a recollir els vostres diplomes acreditatius, com auxiliar de ràdio i comunicació i auxiliar de museu. Per això us demanem que estigueu atents, anirem dient el vostre nom i podreu recollir-lo a la taula presidencial. Sí, esteu a punt. Doncs primer comencem pel curs d'auxiliar de museus. Un fort aplaudiment per Namaria Argelaguer Rivera. Juan Canyabate Ventura. Seguim amb la Francesca Caral Ripoll, la Paki. I continuem amb el David Cruz Carseller. En Joaquim Estrada i Serra. La Maria Rosa Navarro Masferrer. Mercedes Orellana Villarruvies. Villarruvies. Com que la Gabriela Quiroga Santander no ha pogut venir o no ha arribat encara, donem pas al Jordi Reixac Fumanya. I el torn també de la Sònia Ripoll Vestida. I com que el Florín Verdíell Chillida tampoc ha pogut venir, donem pas a la Cristina Orgelles III. I ara ja tenim els 12 integrants del curs d'auxiliar de museus. Ara és el tomb del curs d'auxiliar de ràdio i de comunicació. Per tant, donem pas en Jordi Amorosa i Camproví. En Roberto Vermejo Flores. I com que en Marc Cardo Sollastre tampoc ha pogut venir, donem pas a la Lícer Gabriela Cedeño-Quiroz. I ara el torn d'en Víctor Xerrez Chango. Quants petons, eh?, hauran de donar avui. Iñaki Cordón Galindo. I ara s'ha del torn d'en Carles Demena Bonamusa. En Daniel González Gamero. El torn per Helena González Pón. I per últim, en Carlos Rueda Cruz. Molt bé, doncs, mentre les autoritats prenen lloc a la taula presidencial, un fort aplaudiment per tots ells. Bé, després els haurem de recollir per l'assignatura de la Cati. Bé, continuem amb l'acte. Avui és un d'aquells dies que sí, hem de sentir orgull, ja que és un d'aquells dies que no, que no ens omplim la boca de parlar d'igualtat, sinó que avui l'aplectiquem amb la màxima normalitat. Últimament a la universitat vivim el debat sobre si tothom pot anar-hi, tothom pot venir-hi, tothom té el dret o no de venir-hi més enllà de les imitacions econòmiques o intelectuals. Com que la resposta del debat és obvia, que l'acte d'avui serveixi només per demostrar que el triomf rau en la voluntat. George Steiner afirma que en la cultura no és més que una invitació a cultivar la nobleza de l'espíritu. Ser culto requiere mucho más que erudición y eloquencia. Ser culto requiere sobretodo cortesía y respeto. A llarg d'aquests mesos, hem tingut el privilegi de comptar amb persones molt cultes, que passes d'exerciar la seva autonomia i l'emple a tots ells d'autoconfiança, de respecte i de dignitat. Per això, avui demanem que dos d'ells el representin i ens dirigeixin unes paraules. Sisplau, prego la presència aquí al faristol d'Andaniel González Gamer, del Curs d'Oxiliar de Ràdio i Comunicació, i d'Anna Cristina Urgellestres, del Curs d'Oxiliar de Museus. Un aplaudiment per ells. Hola, buenas tardes a todos. Soy Nániel González. Para mi el Curs d'Oxiliar de la Ràdio fue una cosa nueva en mi vida. Por ejemplo, poder hablar sobre herpediorismo. Lo que más me gustó del curso fue poder hablar con el micro y grabarlo para escucharlo luego. La experiencia con los compañeros fue buena también. Nos hemos hecho amigos con algunos, con los profesores Francesc Marta. Me han ayudado un montón para aprender el mundo de la radio. Una vez acabado el curso, empecé las prácticas en la radio con ella. Voy los lunes y los bienes de las 12 hasta las 2. Allí paso información deportiva. De los equipos de fútbol. Con ella y del son y de fonsos. El director técnico y luego voy al estudio a seguir el guión de las noticias. La verdad es que me encanta hacer estas prácticas. Y la gente son una maravilla. Me ayudan un montón. Y tengo alguna duda. Se lo recomiendo a la gente. El mundo de la radio puede ser una buena experiencia. Y se aprende muchas cosas buenas. Igual que el mundo del peticionismo. Hoy doy las gracias a los profesores. A los profesores de la radio, Francesc i Marta, soy uno de los grandes profesionales. Me habéis ayudado a conseguir ser un auxiliar de la radio. Una tarda a tothom. Soc la Cristina. He fet el curt auxiliar al museu en aquest campus. Vam fer dos dies a la setmana. El dia de 10 a 12 del matí. Tení un professor al Josep Vicens. Alguns dies alguna persona suporta la fundació com la Mercè. I la nenea, la noia de pràctica. Hem parlat de la cultura, l'art, la història, la ciència i l'esport. Hem après que hi ha diferents tipus de museu. Els diferents espais i activitats que hi fan. També hem après quines són les tasques d'un al senyor de museu. I com hem d'entendre el públic. Cada dia, ens explicava el tema que tocava el primer professor. I després nosaltres explicàvem als companys el que havíem entès o l'activitat que havíem preparat. Això ens va anar molt bé per guanyar seguretat, autoestima, i comprovar que ho havia entès bé. Una de les coses que més m'ha sorprès són les diferents tècniques de relaxació que el professor em va ensenyar per fer abans de parlar o fer apresentacions. També hi va haver dies que en lloc de venir a classe vam anar a fer sortides, a visitar museus. Ha sigut un curs on he après moltes coses. M'he passat molt bé i he fet amics. Per tant, jo us recomano a tothom. Moltes gràcies a tots i als que ens han ajudat a fer-nos. Moltes gràcies, Daniel, i moltes gràcies, Cristina. Moltes de vosaltres no s'hauran adonat que, casualment, a la porta d'entrada d'aquest campus està situada l'encreuament del carrer Trueta i del carrer Ramon Trias Fargas. El primer, en Josep Trueta, fa un important metge i cirurgia innovador en el tractament aplicat dels ferits de guerra en la seva experiència en l'evacuació de ferits dels bombardeig. El segon, Ramon Trias Fargas fa un polític i economista que lluitar per impulsar la igualtat entre els individus i la societat més justa. En certa manera, els dos tenien una cosa en comú, que eren capaços d'identificar una necessitat social i donar-li una solució pràctica, com avui en dieu fa la Fundació Catalana del Síndrome de Down. Avui tenim la sort de comptar en part del seu llegat familiar. Viu exemple d'aquest esperit de justícia igual per a tothom. Per això demanem a Necat i Trias, directora de la Fundació, i aquí felicitem també pel seu 20è aniversari de la Fundació. Un fort aplaudiment per allà. Moltíssimes gràcies per aquesta presentació. La veritat és que no m'esperava el tema familiar, però t'ho agraeixo molt. És una gran coincidència, aquest creuament de carrers, però encara més que hi hagi una universitat com és la Pupem Fabran, aquesta que cruia. Amb el qual crec que hi ha molta cultura i molt... En fi, moltes gràcies. Senyora Mireia Mata, senyora Mónica Figueres, senyor Josep Piscens Mestres, benvolguts, benvolgudes. Un dels principis generals de la convenció de l'ONU sobre el dret de les persones amb discapacitat és la igualtat d'oportunitats. L'article 24 d'aquesta convenció defineix el dret a l'educació. Ens diu que als Estats Membres hem d'assegurar un sistema d'educació inclusiu a tots els nivells i un ensenyament a llarg de la vida amb la intenció de desenvolupar plenament el potencial humà i el sentit de la dignitat i l'autostima, desenvolupar al màxim de la personalitat, els talents i la creativitat de les persones, fer possible que les persones participin de manera efectiva en una societat lliure i assegurar que els presti el suport necessari per facilitar la seva formació efectiva, que es facilitin mesures de suport i entorns que fomentin al màxim el desenvolupament acadèmic i social de conformitat amb l'objectiu de la plena inclusió. És ser adult, significa ser responsable, i per poder ser responsable es necessita una formació i una educació basades en l'acquisició de responsabilitats, perquè la inclusió és beneficiosa per a tota la societat, perquè tots aprenem de tots. No em vull allargar, perquè s'han dit paraules molt maques. Jo, de fet, el que vull és agrair, novament, el Departament de Treball, a fer socials i famílies, i a la Universitat Pumpeu Fabra, per haver confiat en nosaltres, no tant confiar en la Fundació, sinó sobretot en confiar en les capacitats de tots aquests nois i noies, i això s'ha d'agrair molt, perquè és el que fa possible els nous passos. La nostra neurobona, Josep Vicenç Mestre, Marta Neberhaus, el nom Francesc Ponsa, Adrià Vas, Gemma Bonet, Josep Maria Palau, i Mireia Galceran, a tot l'equip del servei col·labora de la Fundació, i sobretot a la primera promoció d'auxiliars de museus i auxiliars de ràdio. Enhorabona, gràcies. Bé, doncs, després d'aquestes emotives paraules de la presidenta de la Fundació, de la directora general, de fet, és necessari, per això, per fer la tasca que dona terme, de la fundació rèvil suport del Departament de la Generalitat de Catalunya. És per això que demanem a Mireia Mata, directora d'igualtat i del Departament de Treball, a fer socials i famílies de la Generalitat de Catalunya, ens dirigeixi unes paraules. Endavant. Moltes gràcies. Per mi és un honor molt gran, avui poder portar-vos la salutació de la consellera Dolors Bassa, consellera de Treball, a fer socials i famílies, que per motius d'agenda no es pot... avui no pot ser president aquest acte. Li diré que no sap pas el que s'ha perdut, perquè la veritat és que aquí avui és un plaer enorme. Vull també felicitar a la Fundació Sindra Madadam i a la Universitat de Pumfeu-Fabra, que han tirat endavant aquesta iniciativa, una iniciativa i grec extraordinària, que mostra la llarga trajectòria de la vostra fundació, per un costat, i també el enorme compromís social de la Universitat Pumfeu-Fabra, que la Mònica representa repetidament, i que tinc la sort de veure sovint, i això vol dir que fem moltes coses juntes, perquè què millor que el que feu vosaltres per demostrar que la igualtat és un repte que tenim entre tots i és un repte possible. I ara, si me permeteu saltar-me una mica el protocol, us vull fer una foto, i us explicaré per què us vull fer una foto. Us vull fer una foto perquè aquests de les primeres files són uns pioners, són uns pioners, són de les primeres persones dels col·lectius que representeu, que heu vingut a la Universitat, i això és molt important. Ser pioners és molt important per dues coses. La primera és per vosaltres i per les vostres famílies i per la gent que estimeu, perquè sempre de la vostra vida podeu dir, jo vaig ser dels primers que vaig anar a la Universitat, que vaig tenir aquella carpeta que guardeu-la sempre, aquella carpeta de la Universitat Pumfeu-Fabra, i això ho heu de poder explicar, segur que els vostres germans, els vostres amics, explicaran el meu company Carles, la meva amiga Cristina va a la Universitat, i això és molt important, és molt important per vosaltres i per la gent del vostre entorn i la gent que us estima. Però encara hi ha una cosa per la qual és més important, perquè vosaltres sou la prova viva, els pioners sempre sou les persones que demostren que encara que sembli molt difícil, és possible, i la gent el que fa és seguir els pioners. Vosaltres heu obert un camí, heu demostrat que no és fàcil, que és cansat, que s'ha de prendre el camí, que prendre coses noves sempre costa. També visquem que heu fet algunes coses molt divertides. Però vaja, els pioners sempre són gent molt valenta, que a vegades dubta, però que sempre guanyen les ganes de fer coses. I vosaltres sou els pioners i les pioneres. Heu obert el camí de l'equalitat perquè gent com vosaltres pugui anar a la Universitat. I això, si em permeteu la paraula, és brutal. Així és que jo no tinc res més a dir que moltes gràcies per ser els pioners i les pioneres. Una gran anora bona. Moltes gràcies per les sinceres paraules. I bé, per finalitzar l'acluent de l'acte, aquests cursos no haurien estat possibles sense la col·laboració de la Universitat Pompeu-Fàbren, especial d'Anemònica Figueres, que han obert les portes de la casa per contribuir a la normalització i integració de la vida quotidiana, i que puguin així fer una societat més madura i més conscient. Per això demanem que ens adherissin unes paraules, la vicerectora de projectes per el compromís social i la igualtat. Namònica Figueres. Hola, molt bona tarda. Un plaer, com deia la directora General d'Igualtat, estar aquí i no és una qüestió de protocol. Nomament ets excusar el rector, que és qui es convida en primera instància de presidiactes, i aquesta vegada l'excuso, però ha estat molt positiu per mi ser aquí perquè és un projecte que conec des del minut zero i encerto molt, molt implicada en tot el que avui estem culminant. Per tant, ha estat un plaer ser aquí i ha estat un plaer acompanyar-vos durant... Ara feia memòria, potser fa 3 anys, que vam començar a pensar en aquesta idea, primament el marc d'un altre conveni, amb diners de fons europeus, allò no va ser possible. Finalment, i gràcies a la direcció General d'Igualtat, hem trobat els minços recursos per poder gratificar d'una manera altra, tot i que sabem que és molt vocacional els professors que us han acompanyat aquests dies, gràcies al Francesc, a la Marta, al Josep Vicens, que sense aquesta vocació i ganes de compartir-los, no hauria estat possible. Per tant, és un plaer, aquell primer paper de pluja d'idees que vam escriure en 10 minuts a la taula de meu despatx, quins cursos, quines titulacions de la Universitat Pompeu-Fabra, on pensem que els estudiants estarien interessant que s'encavisin, des d'allà, fins avui aquí, que tots sou ja titulats universitaris, doncs ha passat molt de temps, però molt de temps molt ben aprofitat i per mi és un orgull moltíssim que això hagi arribat a Bonport. Jo només volia felicitar moltíssim la tasca de la fundació, que gràcies al projecte, tot i que coneixes el nom, però no hi has entrat a fons a saber exactament què fan. Una tasca molt necessària de suport a tota la família, com ve sabeu tots els equipresents, des d'aquest dia en un òstic prenatal, el naixement, fins a la data adulta, per tant, aquest acompanyament a totes les persones amb sincrem de raó, amb altres discapacitats, per tant, felicitats per la feina, però felicitats per apostar per aquest projecte, és la culminació també de tota una feina que feu des d'haver patits fins a la emancipació i la ocupabilitat és un element fonamental. Per tant, em sembla que per qui hem de seguir, si nosaltres podem ajudar endavant. Compartim amb la Fundació Catalana Simulonada on la Visió, un món en el qual les persones amb discapacitat, participin de forma plena en la societat, en iguals condicions que la resta de la població. I per aquest motiu, just fa uns mesos, la Universitat Pompeu-Fabra va aprovar per Consell de Govern un pla d'inclusió, un pla d'inclusió que pretén abordar per una banda les desigualtats socioeconòmiques, que sigui una universitat assequible, encara tenim la imatge social de que som una universitat privada, som una universitat pública, igual que la resta del sistema públic català, i volem que el màxim de persones sense recursos puguin accedir, hem engegat diferents programes de beques, que no explicaré, però també l'altra branca de l'inclusió, que és l'inclusió de les persones amb algun tipus de diversitat funcional. I això és molt recent, però volem encetar aquesta línia de treball i aquesta ha estat una acció pionera també, gràcies a vosaltres i a la Fundació i als propis estudiants d'haver pogut impulsar aquesta formació. Esperem haver contribuït a millorar la formació amb competències, amb competències per la inserció laboral o amb competències personals i professionals, en coneixements, de bona mà que els professors eren molt qualificats i segur que us els han transmès. M'agradaria que això us ha servits per facilitar l'incorporació laboral a la societat. És difícil, i justament aquestes dues temàtiques són de les que actualment en la nostra societat és més difícil la inserció, no vosaltres, qualsevol estudiant que hagi fet periodisme o que hagi fet humanitats a la Pompeu Fabrate, dificultat, és un sector difícil i precaritzat, per tant, no us desanimeu, segueu insistint que si hi ha voluntat segur que us ha anat sortiu. Felicitar moltíssim als estudiants, és un diploma, és una titulació universitària molt ben marescuda, ser d'afer també que heu treballat moltíssim, moltes hores, a classe i fora. Tant de bo als nostres estudiants tots, evidentment n'hi ha molts d'entusiasmats, però tant de bé, absolutament tots tinguessin aquesta il·lusió, aquestes ganes de prendre que heu demostrat vosaltres i que heu transmès a tot l'equip d'ocent. Volia agrair també els tècnics de la Fundació, a la DELA especialment, però també la resta de l'equip, que segur que sou molts des de la Fundació que hi heu col·laborat, Òbviament ja ho he dit en diverses vegades al professorat. Gràcies per deixar-vos embolicar en aquest projecte, i esperem que tingueu ganes de continuar. Així us obrim les portes de seguir col·laborant. Agraïn, com deia, el Departament de Treballa Fers Socials i Famílies, per creure en el projecte, pel suport a la Fundació que ha fet possible la signatura d'aquest conveni, i la col·laboració que esperem seguir tenent a partir d'ara endavant. Dèiem la directora general d'igualtat, que sou pioners i que heu d'obrir camí, jo crec que l'heu obert i que això ha sentat un precedent i que a partir d'ara esperem que se n'aprofitin altres estudiants o vosaltres mateixos en una formació de segon nivell. El que sí és cert que vosaltres sou els protagonistes i que el Carlos o la Cristina heu vingut a la universitat o la nostra voluntat és que la universitat vagi també a la societat. Pensem que com a universitat no només ens hem de preocupar dels nostres estudiants i per la recerca, sinó també ens hem d'obrir a l'entorn, a les necessitats del barri, de la ciutat, del país, per cobrir altres col·lectius que també puguin gaudir del que aquí oferim com a universitat i com a universitat pública. Dèiem la directora general de la Fundació que la inclusió és beneficiosa per a totes la societat i que tots aprenem un dels altres. No m'equivoco si parlo en nom de tot el personal de la universitat. Profesors i tècnics que han participat en el projecte s'hi dic que nosaltres també hem après molt de vosaltres i, per tant, aquí tothom n'ha sortit beneficiat. Res més, ara sí, es tractaria de fer una foto, sobretot amb els vostres professors, i berenar una miqueta i convidar-vos. Havíem previst per aquest acte convidar el cor, com en els actes solemnes de graduació que fem pels nostres estudiants. Sempre ve el cor i fa alguna peça musical, però justament avui teníem un concert. I, per tant, avui hem ajúsculat l'actuació tant del cor com, a més a més, de l'Orquestra Simfònica de la nostra universitat, en el seu acte de cruenda de fi de curs. Això és en una sala que, qui estigui interessat, ara les 8 podrà anar-hi d'una forma totalment gratuïta i que els recomano una primera part on actuarà el cor, una segona part on actuarà l'orquestra i una tercera part, i molt interessant, on conjuntament, cor i orquestra, faran aquest recital, aquest concert. Això serà a les 8, però abans, com us deia aquest berenar, ara ens haurà d'instruccions el Josep Vicent sobre la foto, sobre la signatures d'alguns diplomes que han quedat pendents de firmar, etcètera. Res més, això és casa seva també. Benvinguts i a seguir obrint les portes per aquest i altres projectes. Gràcies. Moltes gràcies també per les teves paraules, Mònica. Entretant, en tota aquesta estona, hem tingut el privilegi de rebre amb nosaltres la Gabriela. Per tant, jo crec que és digna encara que valem estar de què nunca, no? Doncs que li fem l'entrega del seu diploma, el conservem per qui ve que sí, i així farem l'entrega del diploma a la Gabriela Quiroga Santander. Un aplaudiment per ella, vinga, va. Ja és l'últim, ja és l'últim. Bé, aprofitem per demanar també que els diplomes del curs de ràdio i de comunicació no estaven signats per Necati si podeu aixecar-vos i anar passant per davant que us del signim un moment, que després ens despistarem i, quan s'acabi la signature, ens aixecarem tots i farem una foto, o per com vulgueu. Què preferiu, fer-ho una foto o dues? Fem una, sí? Fem una tots junts? Doncs feu-us les signatures i després Juan, Juan, Ferate, Maria, todavía no. Primer, els cursos del curs de comunicació. Bé, doncs, i abans d'acabar, mentre estem aquí esperant que Necati signi els papers, recordo que fa poc que vaig llegir una entrevista seva al diari Ara i... Dani, Dani, Dani. Recordo que llegí una entrevista seva al diari i deia que, al principi, els membres de la fundació es devenien ajudants, només. Ja fos de l'administració, de jardinari o de de piscaria. Però ara ja cada cop s'estan especialitzant més. I ara cada cop més, són múnitos de menjador, hostesses de congressos, tatuadors, DJs, o en aquest cas, seran auxiliars de museu i també tècnics de ràdio. El terreny no ens ho posarà fàcil, però avui hem fet que el projecte fos màgic i hem transformat una cosa teòrica ideal en realitat, en pràctica. És per això que només ens queda agrair una altra vegada la Mireia Mata, la Mònica Figueres i també la Catitries, així com a la Bella, la Mercè, tot el professorat, la Marta Nárver-Hauss en francès, Ponsa, tothom que ha participat en definitiva el curs i és per això que només vull fer una última referència. I amb això anirem a la foto i aprofitarem que acaben de signar. Normalment els actes de graduació acadèmics de la universitat sempre s'acaben amb l'himne del Gaudí Amos Iguítur. Iguítur, perdó. I el seu significat no és cap altre que alegrem-nos doncs, el significat del Gaudí Amos Iguítur és alegrem-nos doncs per les fites aconseguides. Diu, literalment, alegrem-nos doncs mentre siguem joves i per acabar, menciona que mori la tristesa, morin els odiosos, els contraïs, els estudiants i els que s'enriuen. Avui és un dia en el que hem d'alegar-nos per la feina feta. Hem de donar la Nora Bona a la Fundació Catalana al Síndrome de Down i els seus professionals per la iniciativa, a la Universitat Pompeu Fabra i els seus protagonistes, però sobretot també a les seves famílies per continuar sumant experiències. Moltes gràcies a tothom que ho ha fet possible i recordeu que, d'ara en endavant, la Universitat Pompeu Fabra també és casa vostra. Moltes gràcies. Fem la fotografia. Vinga, va, ens engequem tots i ens fem la fotografia. I després tindrem el refrigeri per tothom. Vinga, va, som-hi. Sí, muy buenas. Perdón. Quería... Quería yo dedicar esta diploma a mis compañeros de la Axellà de Museos, incluyendo a Vicenç y a... y a Marcia también. Y poder agradecer a todos los que han venido. Y también puedo dedicar este diploma a mi familia, a mis compañeros de mi curso de... de informática avanzado, a todos los que están... que no han podido venir incluyendo a... a mi pareja Cristina, que también será desbico a ella. Y ya podéis pasar a la merienda.