 Kære uddannelses- og forskningsminister, kære bestyrelse, kære medarbejder, studerende og kære gæster. Hjertelig velkommen også fra mine vejene til Aarhus Universitets 1,5 styvende årsfest. I sætter utrolig stor pris på, at I er mødt frem i dag. For mange dage fremstår universitetet måske især som en række markante og flotte bygninger. Men sandheden er, at det er blot skalen. Universitetet består af forskere, består administrativer og tekniske medarbejder og ikke mindst de studerende. Det er jer, der giver stedet liv og ond, og det gør I på forbindeligvis. En varm tak for den indsats, som I yder hver eneste dag. Det er simpelthen fornøjelse at dele arbejdsplads med jer. I forlængelse heraf vil jeg også gerne takke bestyrelsen mange gange. Her under ikke mindst bestyrelsesformanden for samarbejdet i året, der gik, vi sætter stor pris på jeres konstruktive input i bestrebelserne på at udvikle vores universitet, og vi værdsætter meget jeres opbakning. Aarhusfesten plejer at være en glædelig og jernfæstlig begivenhed, og bare roligt, det er den også i år. Men det er alligevel grund til at markere dagen og fejre universitetet i et lidt mindre funklerne lys end vi måske plejer. Jeg havde oprindet planlagt at tale om vores fælles værdier, vores begejstring for viden, vores trang til fordybelse, og vores mod til at forandre. Faktisk havde jeg skrevet en hel tale om de værdier, som jeg mener blandt de bærende for hele fællesskabet her på universitetet. Et fællesskab, der omfatter studerende, forskere, samt administrative, tekniske medarbejder, men også inkluderer de gæster, der besøger Folkeuniversitetet og måske en dat den tilfældige forbibhaserende i universitetsparken, som lige når at blive smittet af den nysgærighed og virkeløst, som præger dette dejlige universitet. Men er jeg til, og i dag er sådan et tilfælde, så kan fæst i lejlighed også være en anledning til at tale om det, der er svært. Det, der går rundt, og hele forløbet omkring rapporten om Ackse Kød, gør rundt på vores universitet. Så i år vil jeg betone nogle andre af universitets værdier, nogle der er mindst lige så vigtige. Alle her på stedet kender den fulde betydning af, at universiteterne nyder tillid i befolkningen. Så når der sker noget, der kan skade den tillid, så ser vi hinanden i øjnene. Så gør vi alt i vores magt for at genoprette den tillid. Når vi møder beredtige kritik, så lytter vi. Når vi går fejl, så erkender vi dem, og så retter vi op på dem. Det er også århus universitets værdier. Og vi er gået i gang med at rette op på vores fejl. Vi vidste enormt, hvor grænsen går når man samarbejder med eksternede parter, har tydeligvis ikke været lige stærk alle steder. Vi har tænkt os, at vende være en sten for at rette op. Og jeg kan ikke garantere for, at der ikke kommer nye sager frem, når vi venner disse sten. Men jeg kan garantere for, at de vil blive håndtere med respekt for forskningsfriheden og universitets integritet. Og at de nødvendige konsekvenser vil blive dravet. Som den amerikanske præget Robert Frost grev, the best way out is always through. Vi er sat i verden for at skabe og søge klarhed. Vi er sat i verden for at finde løsninger. Det gør vi også i dette tilfælde. Det skal vi. For vi ser frem mod en tid, hvor der mere nogen sine bliver behov for universiteterne. For vores uddannelse, vores forskning og vores samarbejde med omverden. Det danske demokrati, vores rett og velfærd samfund, kom altså ikke af sig selv. Vi står på skuldrene af tidligere generationers indsats, deres fremsyn og deres investeringer. Og det skal vi lige huske at være taknemmelige for. Men så bør vi også spørge os selv, hvordan kan vi sikre, at fremtidige generationer har lige så meget at takke os for. Vi står for voldsomme globale udfordringer. Vi har en klimakrise. Vi har en biodiversitetskrise. Og i mine øjne har vi en sne demokratisk krise. Og jeg kan sige det helt tydeligt. Blandt de vigtigste værktøjere til at løse disse udfordringer, der finder vi uddannelse og forskning. Universiteterne har derfor en særdeles prominent plads i samfunds værktøjskasse. Og de redskaber universitetet har, det er vores medarbejder, alumner og de studerende. Det er dem, vi skal sætte vores liv til i bestrebelserne på at skabe et endnu mere bære dygtigt og et klogere samfund. Som universitet skal vi sikre, at de studerende er hver år den viden er hver år. De kommer betankser og ikke mindst de værdier, der skal til for at understøtte samfundets udvikling. Men universitetsstuderende er altså ikke bare redskaber, der skal slives til, så de kan indtage deres plads i det store samfundsmaskineri. De tænder ikke på forestilling om at være nyttige samfundsoldater, de nysgerrige, de kreative, de ambitiøse og de forskellige. Vi skal passe på, at vi ikke bliver få i uge efter at fortælle dem præcis hvad de skal gøre og hvordan de kan godt sælge. Og husk så lige på, at de studerende i dag har andre muligheder end vi havde i min generation. Verden er blevet mindre. I min forældres ungdom var det ganske få, der tog fra min fødeby Holstebro til Aarhus for at studere. I min egen ungdom var vi en pæn del flere, og nogen forvildede sig endda helt til København. I dag har de mest ambitiøse unge talenter lige så langt til Oxford, MIT, Harvard og Stanford, som de har til Aarhus eller København. Jeg tror derfor godt, at vi kan forvente, at flere og flere af dem vil forfølge deres smål og drømme og tage deres uddannelse i udlandelse. Det er godt for de unge talenter, men det er altså ikke dem alle sammen, der kommer hjem igen og bidrager til samfundsøkonomien her. Det lyder altid som en dårlig business model. Vi kan kun fastholde vores talenter ved at sikre, at danske universiteter også i fremtiden er på et højt internationalt niveau. Det er også den måde, vi får muligheden for at tiltrække flere udlandsket talenter til land. Talenter, som vores land har og i stigende grad vil få behov for. Husk lige på, Danmark er et lille land. Vi har en satelig åbne økonomie. Vi har en relativ stor export. Vi har i den grad brug for stærke bror til verden omkring os, og den bidrager universiteterne til at bygge. Her til sidst vil jeg benytte lejligheden til at ønske vores uddances- og forskningsminister til lykke med posten. Vi er meget bære af det, over at de prioriterer at være her i dag. Universitetssektoren har altid høje forventninger til vores minister. Og vi må nok også erkende, at vi godt kan være lidt tunge at danse med. Jeg ved nu ikke, om det er derfor, at en del af deres foregængere kun har fået kort tid på tabu retten. Jeg rejter i seks år, og i den periode er ministeren altså den syvne på posten. Så jeg håber inderligt, at vi kan se frem mod en periode med større stabilitet. Og meget gerne en periode med brede og ikke mindst langsigtet politiske forlige på vores område. Vi vil kort sagt gerne behandles med samme omhus som forsvaret. Det vil ikke være fair, så hårdtid efter, der er stille trædelse at forvente et helt ny, funklerende vision for vores sektor. Og jeg vil heller ikke forsøge, at Aueske-minister den svar på, hvordan den nye finanslov bliver. Skøn æmne der afsendt i pigerne. Men jeg vil gerne, og her er jeg sikker på, at mine kolleger på de andre universiteter er helt enige. Jeg vil gerne forslå ministeren, at vi sammen udvikler en vision for de danske universiteter. Jeg synes, vi skal tale om, hvad samfundet gerne vil med universiteterne, hvad vi forventer af universiteterne, istedet for at låse os fast i en rituell diskussion om økonomi helt fra starten. Når man bruger for meget tid på at kigge i stiftet på bundlinjen, så er der mindre motivation til at løfte blikket opad, og det er altså der, hvor visionerne de lever. Så vil jeg godt anerkende, at universitetsektoren op gennem nullerne, og et stykke ind i tiderne, er blevet tilgodet set på et niveau, vi godt kan være bekendte i international sammenhæng. Men vi har altså også leveret varen. Samfundsinvestering er blevet betalt tilbage med vander i form af dygtige dimitenter, PHD'er, nye viden, nye teknologiske løsninger og forskningsbaseret rådgivning. Dansk forskning står stærkt, og vores uddannelse holder et højt international niveau. Vi skal bare ikke bile os ind, at vi kan blive ven med at leve højt på foretidens investeringer, mens regioner især i Asien og Amerika skruer op for bluset. Derfor vil jeg gerne kvite for ministerens tydelige signal om, at regeringen ikke ser uddannelse og forskning som en udgift, men som en investering. Det er en stærkt tiltrændt udmeldning. Og jeg vil også kvite for ambitionerne om at bremse, eller måske endda at aflyse de seneste års besparelser. Og så har jeg noteret mig, at regeringen ønsker at give nedslitter ret til tydelig pension. Jeg synes, Grønthøsteren kunne være en glemrende kandidat. Vi er i hvert fald mange. Vi er i hvert fald mange. Hvad mener, den er ved at være utjent? Og hvis det overhovedet kan være en hjælp, så er jeg i hvert fald klar til at smøge ærmerne op og hjælpe dem mere at køre den ind i en garage. Gæren er i den slags garage, og vi er normalt benævn og ikke museum. Med disse ordet, der vil jeg takke jer alle for jeres opmærksomhed. Om lidt skal vi høre på dette års studentertale Lasse-Louis Sensen, men først vil jeg bygge hjertelig velkommen på Tagelerstolen til Danmarks uddannelses- og forskningsminister Anne-Alsbo Jørgensen.