 Alle ved, at gennem de senere år har vi skudt problemernes løsning fra os som forkælede børn, og vi har levet på at stifte gæld. Som forkælede børn, der har levet af at stifte gæld, det var noget af en opsang, statsminister Paul Slyttergaden danske befolkning i sin nyttags tale, 1983. Det offentlige budgettodende, der skudde, var astronomisk. Velfærdsdagen var ved at bryde sammen med ind til statsministeren. Han havde også løsninger i sin tale, der skulle massive offentlige besparelser til og lønne tilbageholdenhed på arbejdsmarkedet. Det var for dyrt at købe danske vare, dansk konkurrenceævne skulle forbedres. Det var bestemt ikke hele befolkningen, der var tilfreds med Slytters politik. Allerede ved regeringsteltrejen i 1982 var der massive protester mod regeringen. De kulminerede ved at overenskomst indgribet i 1985, hvor man så de største strikker i landet overhovedet siden 1945. Strikkerne i 1985 var kulminationen på de protester, der var mod Slytter regeringspolitik. De protesterede tale det om Velfærdsdagens undergang og den sociale massegrave. Spørgsmålet er i midler tid om man kan kalle Slytter for Velfærdsdagens banemand, altså personen, der simpelthen puttede Velfærdsdagen i graven, eller om man svært imod kan kalle ham Velfærdsdagens regningsmand. I fjord var der 133. arbejdsløs, og i år bliver tale 237. Til næste år vokser tale til 233. Så står det næsten stel i 1983, og et beskeden fald indtrede her i 1984, og det vil nå ned på 226. i 1985. I efteråret 1982 var arbejdsløsheden på en kvart million. Inflationen var på 10%. Statsfinanserne havde et underskud på 75 milliarder. Det var mere end en trededel af det samlede budget. Betagningsbalanserunderskud var på 20 milliarder kroner. Alene granteudgifterne til udlandskellen udgjorde mere end halvdeling af betagningsbalanserunderskudet. Det var kommet så vidt, at udlandske medier i Ramme-Alvor talte om en mulig statsbankeråt i Danmark. Det var i den situation, at den socialdemokratiske statsminister, Anker Jørgensen, valgte at træde tilbage. Han menede ikke, han kunne komme videre med sin politik. Her tror det slutter sig til Danne i en koalitionsregering af det konservative Folkeparti Venster, Centrumdemokraterne og Kristelige Folkeparti. Her bag mig ser man den nye tilsrottet regering på Amalienborg Slottsplads. Der bliver kastet små mønter hen mod regeringen. Finanzministeren og statsminister slutter, buggerser ned efter mønterne. De samler håndørerne op for at putte dem i statskassen. I 1990'erne havde kollektivisme, solidaritet og fællesskabsidealer været i højsædet. Reagan og Thatcher salgte i stedet for personlige ambition, strebsomhed og det individuelle i højsædet. Man kan sige, der skete et skifte fra arbejderklasseverdier til middelklasseverdier. Et af de kulturfænomener, der tydeligt viser det her skifte, det er de såkaldte jobbis, young urban professionals, unge mennesker, der har ansat i finansverdenen eller i reklameverdenen, de fandtes i Danmark, som markerer deres livsstil ud af til ved at vise deres strebsomhed og deres begær efterpenge. For at bremse væksten i den offentlige sektor, indførte slytterregeringen massive offentlige besparelser på bestandsjælp og på arbejdsløsets dagpenge. Man indførte også en ny måde at styrre den offentlige sektor på. Hvor man tidligere havde lavet den offentlige sektor, altså velfærdsdagen, udviklet sig efter de behov, man sygte, at fordække det. Så gik man over til, i stedet for at afsætte et bestemt beløb til forskellige funktioner, så kunne man ude i institutionerne for opgaven til at blive løst for det beløb, man nu var teltdelt. Ideen var, at man kunne effektivisere den offentlige drift ved at lave sådan en øvelse. Ligesom i en privat virksomhed faktisk. Det er det, vi i dag kender som New Public Management. Slytter havde dikteret løn tilbageholdenhed, fordi han mente, at det danske lønne niveau var for højt og lov over udlands. Det var grunden til betagningsbalanset underskudt, menede han. Den danske konkurrenceævne skulle derfor forbedre os. Derfor griber regeringen allerede ved sin tiltrædning i 1982 ind i åreenskomsterne, og stoppede det, man kalder den automatiske dyrtidsregulering, som regulerede lønne sådan altid fulde med inflationen. I 1985 griber Slytterregeringen igen ind i åreenskomsterne, og fastsatte meget lave lønstigninger. Det førte til de demonstrationer, vi ser bagved her i påsken 1985. Slytters kur over forlands økonomiske problemer var en uvalt hård medicin for den danske befolkning. Men den var ikke det fundamentale, at en talt på den danske velfærdsstat og på den danske farvebevægelse, som for eksempel Magdor Thatcher havde udført i storopetagningen. Slytter var mere traumatiske. Han var kendt for at sige, at ideologi er noget bras, og jeg er ikke så konservativ, at det gør noget. Han skar ganske visen ned på overførselsindkomsterne, men han fastholdt den offentlige støtte til sundhed, uddannelse og til børnefamiljerne, til den brede middelklasse med andre ord. Han ragt også hånden ud til farvebevægelsen efter at have taget i Storeslag i 1985. De blev inviteret til treparts-tryftelser med henblik på, at det forenførte pensionsopsparinger på arbejdsmarkedet. Sagen var, at Slytter viste, at den danske befolkning elskede velførsdagen. Han havde ikke mandat til at afskaffe den, kun til at reformere, modernisere og effektivisere den. Det indrettede han sig efter. Faktisk fald skattetrykket slet ikke i Slytters 10-års regeringstid. Selvom regeringen faktisk havde haft det som en ambition. Skattetrykket sted faktisk en lille smule i de 10-års Slytter regerede. Men det, der skete, var, at der blev sat en effektiv stopper for den eksplosiv vækst i udgifterne. Nu kan man så spørge, at markerede Slytter regeringerne i 1940'erne velførsdagens undergang eller dens redning. 1940'erne er en markant forandringsperiode, som peger fremad mod i dag. Det er jo hvert fald helt sikkert, at Slytterperioden ikke førte til velførsdagens undergang. Den eksisterer stadig i dag. Men velførsdagen blev fundamentalt forandret under Slytters regeringer. Og det er forandringer, som vi også kan se, vi lever med i dag. Den stramme budgetstyring af den offentlige sektor, som vi i dag kender som New Public Management, blev indført under Slytter. Velførsdagen blev også mere orienteret mod den brede middelklasse fremfor mod de svageste stilede. Den leverer i dag mere services til Herrefru Danmark og deres børn. Den omfordeler ikke nære som mig, som den gjorde tidligere. På arbejdsmarkedet hjælp Slytter regeringerne også med til at tilpasse dansk af vervesliv til den globaliseret økonomi, der vokset hastigt frem i 1940'erne. Det var i middel af tid ikke alene Slytter regeringernes værk. Det skete netop i samarbejde med fagbevægelsen. Man var nødt frem til en fælles forståelse af, at dansk konkurrencedygtighed på verdensmarkedet også gav ned lønmodtererne, i hvert fald hvis man ikke hørte til de mange, der stadig var arbejdsløse i begyndelsen af 1990'erne. Det ville betyde tryghed for alle, der har et job og beskriftdielse for de alt for mange ledige. På samme måde ville det være en vældig positiv i gangsetter. Slytters regeringstid peger så ledes tydeligt frem mod den moderne konkurrencedygtige velfærdsstat, som Danmark er i dag. Konkurrencedaten, som hun også kaldes med et kontroversielt udtryk. Dela af Slytters nytterstale i 1989 kunne faktisk så ledes være holdt i dag. Der er kun én vej frem til målet, og der er ingen genvej. Vi skal samtidig begrænse forbruget i den offentlige sektor, og sørge for, at vore private arbejdspladser bliver klart mere konkurrencedygtige.