 Bé, si us sembla, arrancarem tot i que estàvem fent una mica de temps, sembla que hi ha més gent confirmada, jo no sé si és per un tema de mobilitat, de poder arribar, etcètera, però com que les dues menys un minut ens hem compromès acabar l'acte, jo crec que val la pena ja que l'arrenquem. Gràcies per ser aquí. Estem, bàsicament, en la jornada en la qual volem exposar què és el que serà aquest cicle de durarà 6 mesos des del gener fins al juny, bàsicament vinculant el món del municipalisme i el món universitari, però segurament millor que jo ho pot explicar una de les persones que ha parit aquesta idea, juntament amb l'editor d'Alcalde Esponeu, En Xavier Roca, ha estat al d'agada a la Facultat de Ciències Polítiques i Socials de la Pompeu Fabra en Miguel Saudó. Per tant, més que jo, més val que en Miguel us expliqui per què exactament neix aquest producte, després entrarem en el que en diríem a televisió, el pilot d'aquesta sèrie amb l'Alcalde que ens acompanya avui. Per tant, Miguel, tot teu. Moltes gràcies, Eduard. I també vull agrair especialment l'Alcalde Zueu i la persona d'En Xavier Roca i altres persones que ens han acompanyat avui. El seu recolzament per impulsar aquest cicle, com a dagar d'Alcalde de Ciències Polítiques i Socials, representa un dels indicadors que volem mostrar d'una manera de fer les coses. Creiem que des de la Pompeu Fabra, des de l'Alcalde de Ciències Polítiques d'aquesta universitat hem de potenciar el contacte amb el món extern, especialment amb el món de la gestió pública, el món de la política. Creiem que és important que els tipus de debats que es defineixin aquí a nivell més conceptual, els tipus d'alfaccions que es proposen des de la Facultat de Ciències Polítiques i Socials transcendeixin d'aquest espai, d'aquest àmbit acadèmic, entren en contacte amb el món de la política i especialment al revés també. També volem ser permeables, volem rebre també aquestes aportacions que, si ens dubtes, són molt valuoses quan es fan entre altres per part dels balles de diferents ciutats del nostre país. Amb aquest esperit portem ja uns quants anys col·laborant amb l'alcalde Esponeu, després en faran un catalismen. Diguem-nos el primer col·laboració que fem. Després demano que sigui l'última, estem en un procés de diàleg constant, diguem, perquè justament creiem que és important aquesta interacció entre un món acadèmic i un món professional i un món polític. Si em permeteu, no m'ho vull allargar molt, però sí que m'agradaria destacar que des de l'afoltat de Ciències Polítiques i Socials de la Compeu-Fabra ja portem un temps treballant amb diferents conferenciants, acadèmics, organitzant jornades que t'ascendeixen del que són les pròpies classes. Entrem que una part de la formació dels nostres estudiants i estudiantes prové de la docència que reben a les mateixes sessions, a les activitats d'ocents, però també hi ha un acte de formació molt important, que segurament un quants somides en perspectiva acaba sent tan important segons quines assignatures que és aquest contacte amb el món que hi ha fora de l'universitat. En aquest sentit, la col·laboració, aquests diàlegs que plantegem amb alcaldes creiem que és molt important per afiançar aquest tipus de filosofia, aquesta manera de plantegar el procés de parentatge i de reflexió que és necessari que hi haguem que imprescindible, de fet, que es faci el món acadèmic. En aquest sentit, agraï de nou el recolzament de l'alcalde d'Esponeu amb aquests diàlegs, en diem diàlegs, per cert, perquè volem justament fomentar l'interacció, volem que sigui monòlegs, volem que sigui un espai que a Monta pugui haver-hi certa interacció entre els tipus de coneixements, les activitats, la recerca que es farà des del món universitari, com és aquest de la Fonsa de Ciències Polítiques i Socials, amb el món de la política local. Fa un temps ja que estem ficant especial emfasí en el món local, a nivell de política, a nivell de gestió, i creiem que aquest és un àmbit que cal potenciar. No em vull arreglar més, en tot cas, tindrem ocasió de parlar-me allà de la sessió d'avui. Moltes gràcies. Gràcies, Miquel. De fet, estem a punt de complir el segon aniversari en Xavier Roques, aquí a l'extrema de la taula. Va ser el desembre del 2015, el que el desfoneu llavors va signar aquest acord, aquest conveni de col·laboració amb la Universitat Pumpeu-Fabri, i encara recordo que crec que va ser la darrera vegada que vam estar aquí amb l'alcaldesa de Colau, aquí l'auditori d'aquí sota mateix, i l'audiència que va tenir allò. Bàsicament perquè era l'alcaldesa de Colau, perquè és l'alcaldesa de Barcelona, perquè parlàvem, bàsicament, de les coses que competen, portar, conduir la política d'una ciutat, d'un municipi que pot ser el nostre municipi, i per tant ens interessa moltíssim saber què és el que passa, sobre tot, a la cuina, abans que el plat sorti a taula. Avui, ara ens ho explicarà el nostre convidat, avui estava anunciat en Miquel Buc, president de l'associació que donava en municipis, però és amb nosaltres l'Isidre Sierra. Amb l'Isidre Sierra farem el que normalment l'alcalde Esponeu fa, amb la majoria d'alcaldes que surten en aquest diari online que és l'alcalde Esponeu i en els llibres anuals, etcètera, que és saber exactament quina és la funció d'un alcalde, d'un municipi gran, mitjà, petit, quina és la relació que té amb els seus ciutadans. Per tant, jo graeixo moltíssim a l'Isidre Sierra, també és membre de l'executiva de la SEMA, avui, que ens acompanyi. I ell mateix, Isidre, d'entrada, m'agradaria que expliquessis exactament amb Miquel què és el que ha passat amb ell. Clar, ahir mateix veia jo unes imatges del Miquel dins d'un monogolum arribant a Madrid i se n'escri de sap per un cap de la Guardia Urbana de Madrid. Per tant, es veia la cara de Miquel Buc i la d'aquest policia local. No ens acompanya per un tema bàsicament, Isidre, gràcies i benvingut. Molt bé, bon dia, gràcies per haver-nos convidat. El Miquel està bé, ha sigut un tema personal d'última hora, amb la qual per un petit tema de salut no ha pogut acompanyar-nos avui, i el que sí que ens ha dit és que queda pendent per un altre dia. O sigui que espera poder tornar a un altre dia, tranquil·lament a poder col·laborar i poder compartir amb la universitat que és una de les coses que moltes vegades des dels alcaldes, des dels ajuntaments, ens agrada posar sobre la taula, perquè una de les coses que tenim molt clar és que els polítics han d'estar formats i per estar formats podem ajudar amb una relació bidireccional universitat, ajuntaments, universitat molt local. Jo crec que és molt, molt important amb el qual intentarem no substituir el Miquel, perquè no ho podem fer-ho, perquè és com dic jo l'alcalde dels alcaldes, però intentarem fer alguna coseta i explicar el que vivim amb el dia a dia d'un alcaldia. La primera gran qüestió que jo li plantejaria a l'Isidre Sierra, l'alcalde de Sant Criment de Llobregat, és per què considereu que és important apropar encara més la figura de l'alcalde i la feina que fa l'alcalde, l'alcaldessa, el món universitari. Tu que vens precisament del món universitari, com economista i professor universitari. Avui el Degam per donar, però tindrà un problema de competència, perquè jo vinc del món de l'economia, de les econòmiques, d'empresarials, i vinc del món de la empresa privada i quan fas el canvi intentes aportar les coses bones que tu coneixes i portar-les al teu àmbit nou, al teu nou àmbit com és la política. I home, jo crec que els coneixements dels politòlegs són prou importants per fer millorar l'àmbit públic. I una de les primeres coses que he vist, que és prou bo al canvi, és felicitar els estudis de ciències polítiques i gestió pública i administració pública, està molt bé perquè és una de les coses desconegudes que moltes vegades parlem de la filosofia política i moltes vegades la gestió de l'àmbit públic és prou important. Penseu per què és important. Nosaltres ens hem de nodrir de polítics que estiguin formats. Formats amb la vida real, és molt important. El dia a dia, aquella expertesa que tu aportes des d'àmbits d'associacions, des d'àmbits de la privada, des d'àmbits, però també és molt important conèixer el que és el món de la política, les teories i els estudis i els coneixements que et fan aportar millores al món local. I ja veureu que el món local, aquesta frase que diem sempre, de que el món local és la primera porta dels veïns i les veïnes, és que és la veritat. Estem aquí per compartir, però sobretot per millorar i si amb la millora podem aportar coses de la facultat i nosaltres aportar coses de la facultat, jo crec que és prou important. I en concret, perquè és important també acostar aquest món del municipalisme, l'estudiant de ciències polítiques, perquè un podia pensar tothom que es dedica bàsicament als estudis universitari de polítiques, perquè li interessa la política, però si vol dedicar, si vol mantenir el marge com un observador extern o si vol realment barrejar com un actor principal, seria una de les primeres preguntes, que com podria fer-se. Jo crec que l'egoisme és per nostre. Per què? Perquè del món de la universitat podem accedir per molts motius, podem anar per molts motius, posarien dos exemples, un és per obtenir un títol, una acreditació o l'altre per aprendre, creixer i poder aportar la societat, tot allò que ens dona, venia a la facultat, significa poder aportar el que és la societat, amb el qual tot el que nosaltres puguem transmetre de realitat i que després als estudiants, les persones que estan evolucionant cada dia aquests estudis puguin aportar de novetats, d'innovació, jo crec que és prou important, per això és interessant. Nosaltres què és el que hem de fer? Hem de fer que els futurs polítics també ens ajudin a nosaltres. Nosaltres que els hi podem aportar, els hi podem aportar l'expertesa i la realitat que trobes el primer dia d'una alcalde quan arriba a l'Ajuntament, que jo crec que serien aquestes parts que per ser pare no et donen carnet, però per ser alcalde us asseguro jo que tampoc, tampoc. Jo crec que és important, jo crec que electes i politòlegs hem de tenir una comunicació bidireccional, i avui parlaré després d'una altra, com també de comunicació bidireccional, perquè és important que ens entenguem, perquè moltes vegades les parlem i escolta, però la part cognitiva d'entendre'ns mutuament a vegades costa una mica. Jo crec que és important. És important també que recordem que les entrevistes que fan de vegades el Xavier, de vegades l'Ellica, alcalde Esponeu, reflecteixen, bàsicament, una mena de trajectòria fins que una persona dona home és escollit alcalde del seu municipi. En quin moment, a nivell personal, a l'Izé de Sierra, no crida realment aquesta tasca, el porta i va, ho prepara tot per arribar. Com va ser aquell moment, diguem-ne, el Big Bang Municipalista de l'Izé de Sierra? Jo crec que com molts alcaldes, jo faria una diferenciació, jo crec que és important parlar entre dos tipus d'alcaldes o alcaldeses, com podem dir en Catalunya, però a molts altres llocs i així. A Catalunya tenim 947 municipis, jo parlaria d'una diferenciació entre gestió pública alcaldies de 900 municipis i de 47. Quina separació, quina diferència això fem? Hi ha alcaldies on l'àmbit professionalitzador és molt menor, el que poden tindre Barcelona, els hospitalets, Castell de Fels, Sabadell, Terrassa, hi ha algun nombre d'habitants que diferencien un a l'altre? No, no existeix, però el que sí que existeix és el tipus d'ajuntaments que et presentes davant, amb la qual és important que molts dels 900 alcaldes dels que poden tindre com un exemple el meu és per un motiu personal, normalment sempre per un motiu personal. Quin va ser el meu? Van néixer els meus fills i l'escola s'havia quedat petita i la gestió municipal havia fet que des de feia molt de temps s'havien quedat petita i no feien per construir una nova o per no ampliar-la fins al dímit i jo poso això i així ens m'ho va agafar al caldes.eu, com a titular la meva entrevista, que és que els meus fills estaven fent classe als lavabos. Clar, té explicació, és que cada vegada anaven retallant serveis polivalents, anaven traient laboratori fora, una aula, tal fora, tutories fora una aula i va arribar al punt que uns lavabos els van treure i els van posar com espai d'ocèn, amb el qual els meus fills estaven fent classes lavabos. Això no era permès. Forma d'entrar i vull arreglar-lo entre l'Ajuntament. I a partir d'aquí, comences a preguntar com pots entrar a un ajuntament en partits polítics, avui que molta més gent ho coneix amb agrupacions de lectors, amb coalicions, estem davant d'un mostreix, de tot un panorama que et fan poder entrar. Entres per una cosa i fa 12 anys que hi sóc. Per cert, també hi ha una certa llegenda, no sé si llegenda o no, o és la por realitat que l'alcalde de l'alcalde s'ha de treballar set dies sobre set. No puc dir 24 hores sobre 24, però que gairebé ha d'estar, diguem, amb atent absolutament totes les hores, tots els dies de la setmana. Però el dia a dia, agendat per dir-ho així, s'assembla molt, el dilluns, el divendres, el dimarts, el dijous, el dimecres, el dissabte. S'assembla molt. La gestió d'un ajuntament, la gestió d'un alcaldia, d'un alcaldès o d'un alcaldat és set dies a la setmana i tornaria a diferenciar entre els 900 i els 47. Els 47 tenen un equip d'alcaldia, un equip de gent que tu pots escoltar el veí, transpasses la ordre i, a partir d'aquell moment, comença a funcionar l'engranatge més lenta o més ràpid. Els altres 900 ets tu l'agenda, ets tu el cap de gabinet, ets tu el que transmet el que hi ha forat. Això és la realitat. Quan un està estudiant polítiques i quan està estudiant, abans, mirava les assignatures de la facultat, veiem que hi ha una part que posa gestió de l'administració pública i com pot ser del món local o del món autonòmic o del món estatal. Un ajuntament, quan entres per la porta, no saps totes les coses que et trobaràs i moltes vegades els recursos són el teu enginy. És així. Amb el qual tenia gent preparada és molt important per poder resoldre de la forma més ràpida, més eficaç, amb el qual és prou, prou important. Set dies a setmana us poso la anècdota. Aquest cap de setmana hem fet festa major al poble i hi ha una cosa que es diu Bersots. Els Bersots és la xirigota que fem aquí a Catalunya i critiquen a moltes coses i entre ells a l'Ajuntament. Doncs a l'alcalde li van cantar... L'alcalde ha estat a Brussel·les. Has estat a la Diputació. Has estat al Calde Esponeu. Has estat a l'Area Metropolitana. Has estat a tots llocs, accepta el teu poble, patejant el teu poble, i se sent de fons algú que diu, ni a casa teva. Era una part de la meva família que em deia que no estava a casa teva. Això són set dies a la setmana. És un sacrifici important. És un sacrifici important. Això lliga una mica amb la pregunta que et anava a fer de posteriori i és la perpetuització del càrrec d'alcaldessa o alcalde. Perquè darrerament cada cop s'insisteix més en que fins i tot en la política municipal ho ha de passar com un passebolant temporalment i després tornar a una feina que pugui ser la seva, en el teu cas economista, etcètera, etcètera. Quina és la visió de la visió i de la sierra sobre aquesta estada en el món de la política? Ens podem allargar molt. Sí, estic d'acord en què hi ha d'haver il·limitació de mandats. Sí, és veritat. També és veritat que la reincorporació al món laboral d'aquestes persones que han dedicat un temps al món de la gestió pública ha de ser més fàcil del que és ara. El que passa jo tornaria a diferenciar entre els 900 municipis i els 47. L'il·limitació de mandats quan has esgotat les teves ganes de fer cosa està molt clar. Amb els 900 municipis, a vegades no és així sempre, i jo vaig pel segon mandat i seria lògic que el tercer fos l'últim o aquest segon fos l'últim. I amb municipis on, tenint projecte per continuar, limitar el mandat obligatoriamente a tots per igual, crec que seria un problema, perquè no hi ha molta gent que vulgui dedicar-se a la gestió pública. I aquí poso un exemple. Cada dia, els alcaldes, les alcaldeses, els regidors, les regidores i molts funcionalis públics s'estan jugant el seu patrimoni personal, sense entrar en temes de cosa fer les coses malament, sinó en temes del dia a dia. Amb lo qual, persones que surten del món privat per dedicar-se a la política municipal, jo parlo de la municipal que és la que conec, cada dia és més complicat. Amb lo qual, si hi ha algun alcaldesa que els seus veïns consideren que ho fan bé, limitar-li per norma, jo crec que també és una cosa de pensar. Una altra de les coses que em va cridar l'atenció en aquesta darrera cita de les Mar City Congrés és que cada cop neixen més aplicacions, més plataformes, per de la vehicular els desitjos i les voluntats dels ciutadans dels municipis i que, per tant, els polítics tinguin més consciència del que pensen. Però ara em tornarà a dir, en Isidre Sierra, els 900 i els 47, és a dir, segurament, en els 900 no calen moltes plataformes online per saber què és el que pensa el ciutadà, perquè ja li ho veuen al forn, al bar, o a la plaça Major, m'imagino. No, no, és així, és així. O sigui, jo agafo una cita del meu amic, Miquel, que als alcaldes tenim 3 noms. Quan vas pel carrer diuen, Isidre, un, quan vas pel carrer et diuen, alcalda, dos, i la tercera és... Ara que et veig... Mira, que volia dir-te... Ara que et veig és constant. Jo puc dir, encara que sigui, i això el tracte personal ho fa molt, que la gran majoria dels veïns i veïnes que et trobes, la gran majoria, són molt respectuosos amb les peticions que et fan. Reivindicatius, però respectuosos. I això s'ha de posar sobre la taula. I això, moltes vegades, amb les xarxes socials s'ha perdut. Les xarxes socials sóc un ferm defensor. És més, el meu mòbil no li deixaria ningú, perquè pot ser espectacular. Però la impersonalitat que moltes vegades utilitzem, malutilitzem les xarxes, jo crec que s'ha de tenir en compte. Tot i que hem d'obrir-ho, perquè jo sempre dic que aquí agafem una part de la ciutadania, però us he portat un exemple, però hem de seguir fent una part que és la comunicació, que no arriba tothom a les xarxes socials i a les xarxes digitals. Hem de fer que la gent pugui agir. I pugui agir no a una comunicació publicista del teu ajuntament, sinó un retiment de comptes. Els gestors públics, les alcaldes i les alcaldes, hem de rendir comptes. I per això hem d'explicar què és el que es fa, quan ha costat i com ho hem aconseguit. Jo crec que és prou important. El nostre esforç, moltes vegades, no fer tanta política i fer més gestió pública. I la ciutadania, el món local, et demana molta més gestió pública sense deixar la política. És important, però la part de gestió, per mi, jo crec que és una de les parts més importants, i que més satisfacció ets de porta. També hi ha la teoria que des de la política municipal, els alcaldes i alcaldesses, són molt més equilibristes per dir-ho així, que les polítiques per dir-ho així de la Generalitat, etcètera, etcètera. Per què? Doncs perquè són capaços d'elaborar estratègies de pactes en forces que, normalment, no s'ediuen. Jo no sé, a l'Isidre, si hi ha Sant Climent de Llobregat, ha hagut de fer pactes una mica contra natura de la ideologia, de la ideologia del partit que representa. Ara et xafaré la pregunta. Els municipis, el pensament polític, rarament, rarament... Evita? Evita un pacte. Per què? Perquè us poso l'exemple i ho entendreu ràpid. Votacions, fa dos anys, els ajuntaments. El meu ajuntament, que em passa a mi, però que passa molta gent. Hi ha gent que surt del col·legi, o als col·legis electorals, passa pel teu costat sense tu preguntar-li res, és important. Isidre, que sàpigues que t'hi he votat. Si jo no t'hi he preguntat res, vull que ho sàpigues. I que sàpigues que soc militant socialista. Amb el qual t'he votat a tu, per què el que sigui? Ets guapo, ets onès, ets treballador, el que sigui, els seus motius. Això no passa a Generalitat, no passa o canvia diferent. La persona passa per sobre. Amb el qual, per això, quan estem estudiant política i quan estem estudiant, no hem de quedar-nos només amb els estudis teòrics, sinó hem d'interpretar-los i millorar-los. És molt important de no treure's el títol, sinó quan parlem, per exemple, de transparència. Accés a la informació. I govern obert, la teoria està molt bé. Us l'explicaran, ens l'explicaran. Però després l'has de portar a terme amb un ajuntament de 4.000 habitants, amb una partida presopostària de 200 euros per tot un any, i tu dient que vols fer un projecte participatiu entre la ciutadania. Això és el que has de fer. I has de ser coherent, si tu estàs dient que vols fer un govern obert, el que no pots fer és entregar-li a l'oposició el presopost municipal en fotocòpia. Li has de donar per partides, amb uns sistemes digitals que ells puguin treballar, i que això mateix que li dones a l'oposició ha d'estar penjat a la pàgina web, perquè qualsevol ciutadà pugui venir i preguntar-te per què el capítol de personal ha augmentat constantment durant els últims 7 anys un 25% cada any, i que a part d'aquests càrrecs no són funcionaris, sinó són càrrecs de confiança. Si ho fas, has de poder explicar-ho. I si ho fas, la gent ho ha de saber-ho. És important no només dir-ho, que quan contractem una empresa consultora, o en el nostre cas dels petits municipis, li diem a la diputació que ens ajudi, venen a fer un procés, venen, ho fan i marxen. Però amb el teu dia a dia ho has de plasmar-ho, ho has de fer-ho. El problema de la política no és una idea, no és aprovar la llei de pobresa energètica. És que quan la portes a terme sigui realitzable. Sigui realitzable dia a dia, que quan venen les persones perquè et vineren a tu, o al Palau, que pugui realitzar-la, no havent demanat tenir el comptador, tenir 3 mesos de impagament, etcètera. És important, per això, que quan tu expliques una cosa. Amb el qual, quan hi ha de diferents partits polítics, que creuen que la seva fita és de mateixa, és molt més fàcil. O sigui, amb el món municipal, la persona va per davant del partit. Per cert, el sentiment del Llobregat, que és com l'aldea d'estèrics, és a dir, allà en mig del bas lllobregat, que resulta que hi ha una localitat amb un alcald del PDeCAT, com explicaria, bàsicament, per l'audiència sociològicament, el fet que es produeixi això en aquesta comarca? Entenent que la gent del PDeCAT ens diuen que portem cua i banyes, i tot això som el dimoni, molta gent en diuen que tu no tens estil PDeCAT. I el estil PDeCAT, quin és? D'edret, eh? Doncs jo estic molt ben vist al meu partit, jo augmento les partits de pobres energètica, jo tinc una escola de braçol municipal gestionada directament amb la millor qualitat de tots els serveis del vagi obregat, jo estic posant a sobre la cultura popular catalana, jo estic posant, etcètera. O sigui, la política la fem les persones, amb la qual et diguis Isidre o et diguis Maria Iuísa o Joan Antoni, els que fem és que la teva ciutadania vegi que estàs fent el que estàs comprometent. I sobretot que et vegin fent el que tu creus que dius i què fas. Si et veuen convençuts és molt més fàcil, és important. Pel que fa a la ideologia, a la societat de Sant Climent de Llobregat, penseu que nosaltres hem sigut els pocs pobles que el pacte del Dret de la Civil el van botarrut tots 11 regidors, que inclou podem la seva llista blanca, socialistes, la seva llista blanca, esquerra republicana, la seva llista blanca i PDeCAT. Tots l'hem votat a favor al pacte del Dret de la Civil, al referèndum, etcètera. És qüestió de treballar. Una pregunta ja més de mecànica municipal de Sant Climent. Es fica molt l'alcalde en les tasques i les feines que ha distribuït els seus regidor responsables d'àries. Ha de saber-ho absolutament tot, a part de que en el plaer de l'Ajuntament es discuteixin coses, però ara és tal, el dia a dia, d'alegació absoluta de responsabilitats i competències en els diferents regidors d'ària. No, no. L'alcalde està, perquè normalment és el que té més dedicació. Penseu que els polítics, els regidors dels 900 ajuntaments, no dels 47, tenen una dedicació molt parcial o no tenen dedicació, i després d'acabar del seu lloc de treball, van a l'Ajuntament a intentar fer política, intentar gestionar. Amb el qual, en aquest aspecte, normalment, els petits ajuntaments hi ha una o dues persones que tenen una dedicació. Què és el que passa? Aquestes dues persones els recau més feina de la que poden compartir amb altres companys. Amb el qual sí, sí, en aquest aspecte l'alcalde és una figura important. Perquè normalment és el que està més temps a l'Ajuntament, el que coneix més problemàtics. I també he de saber una cosa. L'Ajuntament és molt presidencialista. O sigui, moltes de les decisions que té la màxima responsabilitat és l'alcalde. Quan tu deleges competències, i que només les pot tindre, o el ple, o la Junta de Govern, però la gran majoria de competències amb responsabilitat que recauen sobre l'alcalde. Amb un concepte, que és d'aquell d'alcalde, que aquest és el que marca les responsabilitats finals. Amb el qual moltes de les decisions passen per la taula de l'alcalde. Una altra de les coses que suposo que la gent es deu preguntar és exactament quin és la relació que hi ha entre l'alcalde i el cap de l'oposició. O el partit que realment més oposició fa en aquell alcaldia. Com una... Us trobeu al bar de la plaça Major i us compartiu una partida de cartes o una canya? La relació és la que està escrita. Existeixen uns òrgans de participació on han d'estar tant els grups de l'oposició com els grups que governen. Existeixen juntes de portaveus, comissions informatives, uns òrgans regulats, la llei disseny d'eslocals en marca uns, el ROM, el Reglament Organic Municipal en marca uns altres, que estan prestables i és un espai de trobada i de participació d'exigència per part de l'oposició de certs temes que es portin a terme o exigir el seu control i per part del govern de proposar tota la gestió pública del dia a dia. Això és per un costat. Però després existeix aquelles taules in-personals. No formals on tu pots arribar a acords. Aquestes segones taules que es poden fer a qualsevol lloc, amb els municipis petits és molt més fàcil trobar i aquí diríem la relació com a un grup d'amics. Hi ha més gent que portes millor, hi ha més gent que portes pitjor. Però si en aquest cas, des de l'alcaldia, des del govern, estic respecte pel treball que pots fer l'oposició, és molt més productiu. Al final et produeix més, l'oposició que et faci el no pel no és pitjor pel poble, amb el qual el que esperem tots els alcaldes, la gran majoria, és fer que l'oposició et pugui ajudar-te sense interferir amb aquell tipus d'oposició que és el no per no i posar pels ales rodes. Però aquest és l'especte. Però formalment existeixen aquests espais de compartir i de decidir compartidament. Ara mateix ja està en mig del segon mandat. Segon mandat? Què s'ha proposat abans del 2019? S'ha proposat alguna cosa, com es va proposar que no hi haguessin més classes eslababos i ja ho ha aconseguit, m'imagino. Què s'ha proposat l'alcalde de Sant Climent abans que acabi el 2019? Quin és el repte que li agradaria dir? Mira, també ho hem aconseguit. Jo crec que amb la gestió municipal als ajuntaments, és important que les teves fites puguin ser aconsegables, un i segona compartides. Un exemple que tenim és un cop vam tenir l'escola, una escola construïda, ara anem per un segon pas de la biblioteca, que hi ha un segon pas, que és una biblioteca nova, que defineix el tipus de estratègia que tu, municipal, vols portar a terme. Hi ha gent que decideix per un creixement del municipi i altra gent que decideix un creixement dels serveis del municipi. Doncs aquest és el nostre cas. La nostra aposta ha de passar per una biblioteca. Nosaltres teníem un edifici i el que podíem haver decidit, que és construir la biblioteca. El que vam fer nosaltres és comprometre'ns amb la ciutadania de que, si guanyàvem les eleccions, posaríem a disposició de la ciutadania un procés de participació perquè decidissin què es faria allà. Això s'ha portat a terme en el primer any i mig. Es va posar a terme amb uns quadrats familiars, perquè a les famílies ho poguessin debatre entre ells, a entitats, amb un web, amb un banner perquè poguessin fer aportacions, i amb treballs presencials amb reunions, amb aquests de treball ajudats per la diputació de Barcelona. Tot això ha durat durant un any. S'ha fet les aportacions. Inicialment semblava que pogués sortir algú d'avis, algú de gestió de gent gran, algú de grups de música, algú de... El consens ha sigut absolutament d'un 90-95% de que jo fos la biblioteca del poble i un espai de compartir cultura. I quan parlo de cultura, parlo de biblioteca, de teatre, de presentació de llibres, de jocs florals, de concerts de música, nosaltres, aquesta casa que ara incorporarem, s'havíem fet concerts del Liceu amb l'Orquestra del Liceu, aleshores recuperar això per fer un món de la cultura. Havíem treballat d'educació i ara volem treballar en món cultura. Aquest és el nostre projecte, però del que jo em sento més orgullós que nosaltres que ho haguem decidit, sinó que ho hagués decidit la ciutadania. L'únic, l'únic apremís que hi havia era la despesa que suposava aquest... aquesta inversió i volíem una rehabilitació. No volíem tirar la terra i tornar-ho a fer. Em queden tres minuts per fer un parell de preguntes, que jo crec que són breus de plantejar i suposo que preus de contestar. Una, la visió personal de l'Igidia de Sierra sobre dos temes. Aquell municipi al qual un arriba a ser alcaldessa o alcalda. És un requisit cinequànron, tenir un lligam, una pertinència a un lloc on acaba sent el màxim responsable de la població. Pel que es presenta no per la població, en alguns casos, sí. Sí? Tu dius per si vols fer més, eh? Vreu, la resposta s'entén perfectament. I l'altra. Alcalde o alcaldesa, diputat, diputada, senador, senadora. És a dir, hi ha hagut moments en els quals la política diguem-ne multiocupat d'alguns personatges polítics d'aquest país almenys. Jo crec que de tot l'Estat. Quina és la visió de l'Igidia de Sierra sobre la dedicació i la cooperació per dir-ho així, de càrrecs polítics en una mateixa persona? A qui no us agrada la resposta? Tenint clar que els càrrecs polítics només poden cobrar d'un lloc, perquè és el que la ciutadania no entén. Sí, separem això. Molt bé. Tu pots tenir els càrrecs que vulguis, però només cobràs d'un lloc. Traiem això, amb el qual la meitat de la ciutadania que diu és que no pot ser, ja diem, ah, bueno. Si traiem això per endavant, la capacitat que tenim, que tenen alguns alcaldes, alguns diputats, a poder fer dos coses a l'hora sense deixar un altre, per què perdre aquesta capacitat que poden tenir? Per què perdre-ho sempre i qual? No siguin incompatibles una amb una altra. Jo entenc que ser alcaldes i diputats a Madrid que t'obliga a estar tres dies fora del teu municipi doncs pot ser més complicat. I tinc companys meus que ho són, correcte? Jo això li veuria més complicat. Ara, si ets d'un ajuntament on tu tens una relació amb els funcionaris, una organització i un engranatge que va perfecte i que realment el que tu has de fer és la política perfecta. Amb un ajuntament dels 900, jo ho veig prou difícil. Ara, en el meu cas, per exemple, que jo soc alcald, i per ser alcald a l'àrea metropolitana, tens l'obligació d'anar a l'àrea metropolitana, que és un any supera municipal, i que ja sóc el portaveu, que quan tenim els planaris, algú ha de parlar, doncs no li trobo en absolut problemàtica alguna. Sempre i quan el que diem, i sempre amb les capacitats d'algú. Per què hem de perdre un bon professional que pugui fer dues coses a l'hora? No li veig el problema. Doncs d'aquest estil acostumen a ser les converses que alcaldes poneu en manté amb alcaldesses i alcaldes de Catalunya. I crec que alguna cosa s'haurà quedat, potser, en el tinter, i és el moment de dedicar aquests 5, 7, 8 minutets a preguntes que puguin sorgir de la nostra audiència. Aquí hi ha periodistes nostrats, com el Ferrat, per exemple, que tenen ganes de preguntar-hi d'una cosa a l'Isidre. Qui s'anima, el primer? Qui hi ha al micròfon de mà? Jo no sé si val la pena utilitzar-lo o no per plantejar la pregunta. Alguna pregunta que vulgueu fer-li a l'Isidre. Vinga, va, o el Miquel, o el Xavier Roca, que sempre ens acompanya, encara que demané bastant silenciosa. Jo li preguntaré que quan no fa d'alcalde què fa? Ara tenim un problema, perquè no manteixo mai. Quan no faig d'alcalde faig, d'economista, d'ordre correcte, de pare, d'economista, de bomber voluntari, de soci d'omnium, de soci del càncer, no sé, faig moltes, moltes, moltes coses. La principal i que cada vegada que un alcalde ho hagi de tenir clar i ho ha de defensar-ho és la seva gestió de la pròpia vida personal, perquè si no, poden haver-hi molts, molts, molts, molts problemes. Però, en aquest aspecte, tenir la sort de poder viure a la societat on estem, jo crec que és prou important, tocar-la, tocar-la de peus en terra. Et penjat, s'ha explicat tot. Aquí hi ha algun altre alcalde, exalcalde, que no sé si haurà coincidit o no plenament amb el que he explicat. Una pregunta, si no ens anirem a fer una mica de... Vinga, va. Sí, sí, totalment d'acord, és el que he dit. És tan important que animem apolitòlegs, economistes, a metges a participar en el món municipal, però hem de pensar que després, en algun moment, han de retornar una altra vegada al món d'on venen. I una persona que s'ha deixat el seu treball durant 15 anys, tornar a on estava abans, no és fàcil. És una realitat, no interpreto, és la realitat. A partir d'aquí, molta gent pot dir, bueno, ho has collit voluntàriament, ja, ja, però si volem que l'administració pública sigui amb gent professional, amb gent cada lliutge i manteneu, hem de fer que el seu retorn a continuar amb la seva vida, normalment, hagi de ser el més fàcil possible. Això que hem de pagar sòus expresidents, no, no, no estem parlant d'això. Estem parlant de que per què no la universitat no podria fer una acreditació amb uns règims reglats, educatius, encàrregues de crèdits, que aquell alcald que no té titulació però ha estat durant 8 anys tocant temes d'urbanisme, serveis socials, de tot, no pogués acabar tenint una acreditació, i pogués ajudar a reincorporar-se al món laboral, per exemple. Per què no podria ser així? Perquè està 8 anys de director general de Bayer, et dona un... Un caixer, un recorregut i una expertesa, 8 anys d'alcalde us asseguro que et toquen molts dels temes. Quan hi torna anar-me al programa, quan parlem d'Eisenda Pública i quan parlem... Torna a repetir, una cosa és fer la llei de l'Eisenda catalana, la que sigui, i una altra cosa són les ordenances fiscals que fan cada any els ajuntaments per aprovar impostos del següent any. I penseu que aquí l'àmbit polític pot aportar, però ha de tenir uns coneixements i al final acabes aprenent uns coneixements de quasi bé de dret, de dret per poder no fer coses errònees, perquè ni sempre tens els funcionaris que haurien de ser, perquè hi ha una mobilitat espectacular, ni després, moltes vegades, hi ha la formació pròpia que els funcionaris t'ajudin perquè puguem prendre decisions correctament, amb el qual és important. Jo crec que, en aquest cas, des del món universitari, jo crec que es podria fer i podrien donar-li un valor a tot un seguit d'estudis universitaris. Allà baix, digue'm. Contacta. Els ajuntaments hem de complir una llei que es diu llei de transparència. I en una cosa que es diu que el teu guend municipal, tu has d'haver comunicat, has de poder posar a disposició de tothom, cada àrea, quin és el seu responsable, amb nom i forma de contacte. U, és obligatori per llei, però a part, la universitat, una altra universitat, no faré propaganda, una altra universitat que està bé a terra, entre sang... Fa una cosa col·labora amb una cosa que es determina i en fo participa, i que apremia aquells ajuntaments que compleixen uns requeriments. Amb el qual aquell ajuntament que tu t'hagis de comunicar, si té els nivells de transparència a dients i cada vegada en som més, hauries de poder fer-ho. Primer punt, segon, el problema és que moltes vegades, moltes dels nou cents, no tindràs una persona de referència. No tindràs una persona que sàpiga de mobilitat. I aquest és un dels primers problemes que saps en què acabaràs parlant amb el polític. El polític que no és el que més en sap. Moltes vegades, la pròpia empresa, o sigui, el món privat ajudarà a l'ajuntament a posar-se en aquest tema. Mobilitat, el que sigui, transparència, mobilitat, mèdia i ment, el que sigui. I quin és el tema que davant d'aquest treball que tu has de fer amb el polític, que no és expert en això, però sí que pot ajudar-te, acabem fent de polítics tècnics. Amb la qual l'administració moltes vegades el polític està fent de pseudo-tècnic. I això és una cosa bona, perquè el pòs troba i una cosa dolenta que és que ell no té aquesta responsabilitat de fer. Per què fa presopostos? Aquesta resposta és fàcil, però no tots ho podem complir-ho. El presopost de l'Ajuntament de Sant Climent s'aprova avui a les 7 de la tarda. Ha d'estar en un mes d'exposició pública i després aprovar-ho definitivament. Opció A, tens sort i a l'Ajuntament de Sant Climent la oposició, com jo he treballat abans amb ells, no em presentaran elegacions, amb la qual s'aprova directament, amb la qual en 30 dies tens el presopost aprovat. Això és raro, no és lo normal. Lo normal és que un cop s'aprovi pel plenari, hi hagi elegacions i tens que fer una aprovació definitiva, amb la qual poden passar fins a dos mesos aquesta aprovació definitiva. Vol dir això que l'Ajuntament no té presopost? No, no és veritat. Hi ha un concepte tècnic que es diu presopost prorrogat. Quin és la diferència? Que si no existia una partida abans, ara no existirà. I si algú s'ha compromès de fer algun projecte, ha de tindre una partida i ha de tindre una dotació econòmica. Del primer que aprens és a una administració pública. Si no tens una dotació, al revés, si no tens una partida econòmica, i una dotació, encara que et diguin que faràs alguna cosa, no ho podrà fer-ho, sempre ha d'estar. No és com una empresa privada que tens un compte d'explotació i tu tens una sèrie de requeriments per poder fer i ets més flexible. Una administració no és flexible. És molt més normativa, molt més controlable, molt més rigorosa, però és molt més lenta. I amb això sí que moltes vegades el que demanem és molta ajuda a l'equip tècnic, laboral funcionari, perquè això funcioni. Però has de pensar que 31 de desembre hauria d'estar en els presopostos aprovats, sinó a prorrogar presopostos. No sé si he contestat les dues. Gràcies per les preguntes. És moment, avui comptem amb un, el que en diem nosaltres, un relator d'excepció que és el propi Degà. Per tant, Miquel Salador, ens farà en 3 minutets, si pot ser, a la relació del que he estat aquesta hora. Moltes gràcies. Jo vull agrair molt a la presentació interessant, excel·lent, suggerent. Amb alguns punts podem estar d'acord amb altres. Potser pentejaria dubtes, no? No des de l'acadèmia, sinó també des de l'amunt de la praxis. En tot cas, em semblava molt interessant, molt vellant la seva aportació, per vuit raons. Per primer, és destacar 8 idees de la seva presentació. En primer idea, aquesta de compartir, de generar sinèrgies entre el món de la política i també el món de la universitat. Aquesta idea d'un diàleg bidireccional, aquí no ens depèn d'uns als altres, és el meu punt de vista, i comparem d'aquest perfil de politòlegs. Volia fer un incís només per aclarir una cosa que es pot passar malentès. El grau en cences polítiques i l'administració no és per formar polítics, que també, una cosa no treu l'altra, sinó que hi ha diferents disciplines vinculades a l'àmbit de cences polítiques que troben justícia pública, polítiques públiques, també a política, també a volació de les polítiques públiques, també a elements de dret, elements de comportament polític, elements de participació ciutadana, elements de teoria política, perquè també hi ha el món local, per afaccionar els conceptes de democràcia, i també es troca a elements de sociologia, per intentar entendre també la realitat social amb la qual s'enfronta el paper municipi. Una segona idea que també volia destacar és aquesta idea de proximitat, que ja s'ha destacat com un referent, com a especialment amb aquests tipologies d'ajuntaments, aquesta idea de proximitat de la ciutadania, el món local és el món que està més en contacte amb la societat, moltes vegades quan es van rendir comptes, és el primer llaport que trucaran segurament a la ciutadania abans de plantejar-se la divisió competencial o la divisió de responsabilitats formals que estan a la normativa. Justament això també té molt a veure amb els tipus d'ajuntaments, i també és una altra idea, una tercera idea que ens destacava, també, a Nicidre, amb aquesta idea de com, especialment als ajuntaments petits, una d'aquestes dimensions més avestables, que hi ha una major motivació personal, una major implicació per també a l'altra banda, una major dedicació i sacrifici també, fins a quin punt agrada això, convé tenir un present a l'hora també de valorar l'activitat que es desenvolupa. És una reflexió, perquè justament és una clàssica que fem a les sessions, a classe també, i també fiquem en pràctica, és aquest equilibri entre gestió i política, en política i gestió, entre el rol del funcionari i el rol del polític. Aquesta idea de parlar del polítècnic, com aquesta figura amicsta, que moltes vegades no per vocació, sinó perquè a vegades no hi ha més remei, per si vol solucionar problemes, t'has de demanar i ficar-t'hi. I això també ha associat aquesta idea de mudar el presidencialista en què moltes vegades, justament en aquest àmbit, l'ha resfomotat final, cau en el polític, i hem de ser conscients del que això implica. M'ha semblat molt suggerent i també és una idea que s'ha explorat i amb diferents disciplines vinculades a l'àmbit del comportament i la participació. Aquesta idea que a vegades al món local la ideologia difomina, la ideologia va més per persones o per projectes, tal vegada que no pas per tiquetes o per marques que van a vegades associades a determinades posicionaments. Aquí hi ha un fenomen del vot dual, que a vegades canvia de vot, segons quines eleccions, i és un tema en primer estudiat que dona joc amb aquests projectes que ens feien. També m'ha semblat interessant, amb aquesta línia, aquesta idea de fixar fites, de buscar... Justament no em pregunta què feien, també l'Eduard, que aquí és el projecte que té davant. Aquesta idea ens semblava molt important. I més encara, quan plantejaves de fer-les compartides, que no siguin unidireccionals, que no siguin imposades, sinó que sigui el que també deriva en part de la participació i de l'implicació de la ciutadania, que se senti com a calcom seu allò que està decidint-se en aquest sentit. Això quadra molt en un concepte que s'ha anat apuntant, és un concepte al qual nosaltres també dèiem importants parts de signatures, que és el concepte de govern obert, que és la idea del govern que viu com a transparència, amb la participació, amb aquesta col·laboració. Un tema que et dic molt important, perquè més enllà de les dimensions, més enllà de les etiquetes, el que implica realment és un canvi d'estil, una manera de fer les coses diferents, que ens sembla que estan aplicables juntament petits com a grans. No estem aquí parlant de fer grans solucions tecnològiques, ni sofisticar molt els models de Smart City, buscàvem indicadors per no sé quantes coses, sinó plantejar-se de forma raonable i raonada aquest model de relació entre l'Ajuntament, el poder i el seu entorn més immediat. Justament això també tenia a veure amb aquesta idea de col·laboració público-privada, de la pregunta que es feia abans, d'aquí fins a quin punt hi ha diàleg amb empreses i aquí és un tema que també es tracta bastant al grau, especialment a vegades per cridar l'atenció sobre els seus riscos, perquè moltes vegades, si un es deixa portar per segons quines propostes, pot ser que acabi marcat en l'agenda una gent externa, llavors a vegades les capacitats d'ajuntaments, que venen menys disposades especialistes a moltes àrees, fa que el cert coneixement recaigui amb mans d'assessors externs, i això ens convidia a vigilar-ho, sinó per tenir en compte aquella idea que abans comentava també de la col·laboració de polítiques públiques, i fins a quin punt això es convés i acaba revertint, realment, amb l'ajuntament. Bé, en tot cas, voldria agrair de nou a decidir per què ens hagi acompanyat i compartir un seguit de reflexions que, de fet, abasten, seguint el qüestional que ens puntajaven, a Eduard i també a l'alcalde es poneu, en Xèvier Roca també, que ens planteja un seguit de temes que justament ens agrada contrastar i ficar així amb blanc sobre negre, amb diferents professionals, tant la gent que venint de l'acadèmia, com la gent que venia del món polític. Moltíssimes gràcies. Gràcies. En Miquel, per cert, mentre feia el relat de tot el que hem estat parlant, m'ha vingut l'última, i l'última haurà de ser perquè, si volem acabar puntuals, si fóssim 6 mòlegs, els que ens dediquem a això, 6 mòlegs de l'actualitat política, l'alarçal ja indicava una certa recentralització. Ja fa uns anys que hem venit parlant fins arribar a la màxima inclusió del terratrèmol que ha estat el 195. Si s'ha anat habitant, per dir-ho així, des del món municipal, aquesta recentralització, que significava la llei de... Quin címil podríem fer sobre això? Jo us diria... Un minut d'infecció. Bueno, deixem dos, deixem dos minuts. Pels que no coneixeu, l'arçal, la llei de recentralització i sostenibilitat de l'administració local, és una falsetat. És un clar atac polític al món local. Això sí que vull ser molt, molt, molt dur. Molt dur perquè el que aspira l'arçal no és a millorar el servei dels ajuntaments, no, si no és anar reduint ajuntaments, així de clar, anar reduint serveis dels ajuntaments i anar amb l'excusa de fer-ho més eficient econòmicament, anar eliminant, substracta de polític, de ser proper, d'aquella primera porta que obres. I posaré un exemple. Sangrivent de Llobregat té 4.000 habitants. Té una renda per càpita per sobre de la mitja del Baix Llobregat. Té una renda per càpita per sobre de la mitja de Catalunya. Té una renda de tur, té un nivell de tur, per sota de la del Baix Llobregat. Al nivell d'assistència serveis socials podem dir que no és com Sanadrià al Besòs, ni Badalona, ni altres municipis on la necessitat de serveis socials és molt important. Molt bé, doncs, independentment de quina és la realitat social, algú ha decidit que per municipi d'una xifra de 5.000 habitants, cap a sota, no podem tindre serveis socials, no podem tindre una escola braçol, no podem tenir tot això, no ho podem tenir-ho, si no complim amb una ràtios no d'eficiència, sinó una ràtios econòmica, que és la diferència. Tu el que pots no permetre és fer com l'Ajuntament de Madrid, que durant no sé quants milers d'anys, perquè crec que sempre, anaven gastant més del que tenien, i això ho entenc tothom. No van gastant més del que tenien, estiraven més el braç que la màniga. Molt bé, doncs ara hi ha una senyora que no és del meu partit, que no està gastant més del que té, està estalviant, està fent un estalvi que els ajuntaments es diuen, romanent de tresoraria, i en canvi els hi han intervingut els comptes, parlant en plata, són nosaltres termes, però simplement perquè aquests senyors han determinat que hi ha un nivell de despesa que no pot superar, o hi ha un nivell de ràtios que no pot superar, no té cap sentit. Doncs això apliqueu l'article 155, i ara vaig a un exemple. Hi ha cooperatives d'atenció als joves, que no estan cobrant des de fa més de un mes, des de fa més de dos mesos, i tenim a joves immigrants a la ciutat de la justícia, a l'edifici del costat, però me'n recordo com es diu, i que va sortir a TV3 perquè no tenen places per atendre, i les places que tenim no estan cobrant. O sigui, hi ha cooperatives de l'àmbit social que estan posant diners del seu per atendre el que és obligatori. Això és el que ens trobem, i això és fer política, fer política amb el recurs del dia a dia. Moltes gràcies, gràcies per assistir, gràcies al Degà, gràcies a l'alcaldesí de Sierra. En definitiva, us diria fins al 15 de gener, que és la primera de les sessions, ja d'aquest segle de 10, i que durarà fins l'11 de juny amb diferents freqüències si seguiu l'actualitat, podreu venir i sentir opinions com el que avui ens ha donat. Gràcies al nostre soci col·laborador de sempre, el punt avui, el seu subdirector en Ferran Espada que avui ens acompanya, i en definitiva, fins a sempre, bon àpat si és que teniu l'oportunitat d'ara de disfrutar-lo. El Màriom diu que ens fem una fotografia, per tant, serà la manera de concloure. Gràcies, i fins a sempre.