 En Marco Darí la posat en el llibre de l'honor de l'universitat diu en defensa de l'art, la ciència, la importància de no estar d'acord per entendre'ns millor, que n'has fet la ferència. Realment ha estat una lliçó molt inspiradora, que segur que rellegirem i amb molta atenció perquè n'hi ha per sucar i pa, amb molt dels temes que es dit. Aprofito per dir, no tinc cap frase del discurs de Joan Miró, però sí que aprofito de dir per dir que el meu quadre preferit és la masia, és el meu quadre preferit. I quan vam signar el conveni, per descomptat vaig passar per la llibreria de la Fundació, el vaig comprar i el tinc en mercat, en un lloc preferencià a la casa. Bé, per tant, moltíssimes gràcies per acompanyar-nos avui amb aquest regal que ens has fet. Bé, evidentment, en l'acte de la lliçó inaugural no és normal que algunes dels temes que ens referirem avui, però si ara us parlés d'un altre tema, algú dirà que aquest home, d'aquell món viu. Per tant, crec que us he d'explicar la decisió de convocar eleccions que va acompanyada també de la decisió de no presentar-me a les eleccions. Crec que us ho he d'explicar. Quan pensava, i com puc explicar, perquè hi ha persones que em coneixen molt, persones que em coneixen menys, vaig pensar en un personatge que hi ha qui creu que és més llegent de que realitat. Alguns no haureu sentit parlar, que es diu Lucy Quinty Cincinat, que va viure fa 2.500 anys a la Roma Republicana. Aleshores, a mans de referir-me a aquest personatge, perquè clar, si parlaré d'aquest personatge, és perquè crec que hi ha alguns símils amb la situació actual, m'agradaria fer alguns aclariments, perquè clar, la Roma Imperial no és la Pompeu Fabra. Aleshores, el sistema que hi havia d'anar ja no és... la Pompeu Fabra és una institució democràtica, és diferent a la Roma Imperial. Per altra banda, en Lucy Quinty Cincinat també va tenir diferents encàrrecs i alguns d'ells va ser cònsul, va ser molts temes, cap dels ejèrcits, va ser també dictador. Clar, voldria aclarir aquest punt, perquè si no dirà aquest home... El dictador en aquella època, el dictador era una persona... Roma tenia un sistema de govern que normalment estava contrapasat, eren dos persones les que governaven i havien de pactar i tot, però quan tenien temes molt especials, el que feien era encomanar amb una persona, un encàrrec per a un temps limitat. Era un encàrrec molt concret, normalment eren situacions excepcionals. Aleshores d'això en diuen dictador, perquè és una persona que durant uns mesos no tenia consultat ningú i podia prendre decisions. M'agradaria que de l'exemple que posaré, no us quedéssiu amb la idea de que ens he vingut a parlar d'un dictador. M'agradaria que no us quedéssiu amb aquesta idea. M'agradaria que us quedéssiu amb la idea... Ara parlo un moment d'en Lucy Quinty Cincinat. Ell era un home que el que més li agradava era estar a la seva granja. I durant la seva vida va rebre molts encàrrecs de la República Romana, va rebre molts encàrrecs. A vegades tenia que li deien, si pots liderar els ejèrcits i vença aquesta invasión amiga, a vegades li deien una revolució interna, encara és molt diversos. I aleshores ell es veia com un servidor públic, que és com em veig jo mateix, un servidor públic, tenim molts servidors públics, avui, quasi tots, tots som servidors públics. I aleshores ell es veia com una persona molt centrada en objectius, li encomanaven un objectiu, i aleshores s'entravem aconseguir que hi ha objectiu. Una de les seves particularitats és que, a vegades, quan el nom anàvem per un determinat càrrec, que era un càrrec per 6 mesos, una vegada tenia que vença un ejerci tenemic, i tenia 6 mesos de càrrec, per tant podia ocupar aquell càrrec, però una vegada va passar que l'exerci tenemic el va vençar amb 24 hores. Aleshores ell el que va fer immediatament, al cap de dos dies, va dir doncs, ja està, jo ja he acabat, i l'objectiu va renunciar a tot el que comporta, seguir sent ocupant aquell càrrec, i en canvi va tornar a la granja. Aleshores hi ha algun obra molt, que sou que en Marco i moltes persones coneixereu bé, hi ha alguna obra d'art molt coneguda que es veu als senadors de Roma, quan el anaven a buscar, amb els estris. Aquest personatge ha tingut molt impacte, ha sigut citat moltes vegades, i de fet la ciutat de Cincinnati, a Ohio, és a Monor d'aquest home. Aleshores evidentment, mirant la biografia d'aquest home, a vegades ho va fer bé, a vegades ho va fer no tan bé, a vegades ho va fer més ràpid, a vegades ho va fer més lent, al tema del servidor públic, del servidor públic, del servidor de l'institució. Aleshores, clar, ara diríeu, està comparant, la Pompeu Fabra amb el Imperi Roma, potser algú ho podia dir, s'està comparant amb aquest home, evidentment res comparant, no m'imagino que algú faci una ciutat en el futur amb el meu nom. Aleshores, per tant, voldria que no ho prengueu com un acte de vanitat, que jo us estigui parlant d'això. Sí que voldria que veguessi-ho, la persona que complia una misió, i aleshores un cop estava complerta, doncs ja plegava i se'n tornava la granja. Per mi la granja és el que realment és la meva passió, que és estar amb els estudiants, estar amb els companys d'ocents, amb els companys d'administració, aquesta és la meva vocació, i el contacte amb la societat. Tot i ser rector he seguit fent classes, moltes menys de les que m'agradaria, i ara espero poder tornar a fer més classes, que és la meva passió. Moltes vegades, segur que recordeu persones que m'heu trobat amb algun passadís, i tal com està, jo m'he encantat de la vida, i moltes vegades he dit que jo pagaria per estar aquí, pagaria per estar en aquesta institució, que la consellera que ens coneix molt bé, i aprofito per agrair que la consellera també s'ha pres el temps per conèixer-nos bé. Un dia vam estar tota la jornada, des de primera hora del matí, fins a darrere de la nit, i ella va anar veient, i recordo exactament quan ens va dir al final, una mica el que ens ha dit avui, teniu un model. És una universitat en què veig un model, veig un consens, veig una universitat on les rectors es van passant el testimoni d'una a l'altra, i aleshores, per tant, aprofito per agrair, que ens coneix bé, coneix que el nostre model a vegades està en perill, però ella ha estat, i és una aliada del nostre model. Bé, aleshores, el referim a l'OPF, l'OPF és una institució on jo sempre he sigut molt feliç, i espero ser molt feliç, sempre dic que, mentre pugui, allumiré amb un bestó d'on estaré en algun lloc de l'OPF, quan dic això per descontat a garantir-ne el relleu generacional, i també sabeu que hem aprovat el programa Talent Senior, que és un programa que no té que afectar el pressupost de l'universitat, i per tant no afectarà el relleu generacional, que és un dels problemes que tenim, però el mateix temps permetrà que hi ha persones que volen, com un acte de voluntarisme, seguir aportant a l'universitat, doncs ho poden fer. L'altre dia em deien que hi ha 5 persones que ja s'han acollit aquest programa, que n'hi ha unes quantes més que es volen acollir, i crec que és un tema molt innovador. La CABRA és una universitat amb una alquímia, diria, molt sotil, entre innovació i continuïtat. És una universitat, l'ha dit la consellera, és una universitat que és i ha estat i serà un regulsiu pel sistema universitari, i tot això es deu a uns herois, i unes heroines que tenim, que són per descontat totes les persones que integrem la comunitat universitària, els estudiants, els alumnis, el professorat, el personal d'administració i serveis afegiria els centres escrets. Un dels temes en què he intentat posar l'accent és la màxima interrelació amb els centres escrets per unir forces i poder anar més endavant. Els lideratges que ha tingut i té l'UPF en els seus diferents àmbits, i no m'estic referint solamente els temes del rectorat, és a dir, els servidors públics que té l'UPF, i ara hem combinat innovació i estabilitat. I sempre hem fet, si mireu els diferents, la història de l'UPF, veureu que hi ha això, una combinació d'innovació i estabilitat. Si mireu, per exemple, si seguiu la trajectòria que la coneixeu bé, dels anteriors rectors, de l'Enrique Argoiol, lògicament la rectora virus ara ja no, però podem veure la seva obra també, el rector Morés o el rector Casals, en combinacions d'innovació i estabilitat. Bé, aleshores, clar, em vaig presentar les eleccions, ens vam presentar les eleccions amb un programa que té 136 punts, i, aleshores, aquest programa crec que en allò que es pot fer, allò que es pot fer, està fet. El que es pot fer està fet. I està fet en un temps molt de gent sorprèn de les coses que hem fet. He posat abans l'exemple de les càteres, passada 7 càteres a 17, i, possiblement, en els dos, tres, quatre mesos, pràcticament multiplicades per 4, perquè n'hi ha 12 en curs, evidentment això és un exemple del que he passat en aquest, fins avui. És fer algo que a mi m'agrada molt fer les institucions, que és fer sacsejades. Veig alguna persona de la BCME, allà recordareu bé què vol dir sacsejar una institució. Crec que les institucions tenen que tindre sacsejades, periódicament, no és la primera sacsejada que ha tingut la Pompeu Fabra, i, aleshores, quan parlo de sacsejades, per exemple, em preferiré dos o tres exemples, perquè veieu que m'estic referint. La setmana passada o fa dos setmanes vam fer la setmana de benvinguda. Per què vam fer la setmana de benvinguda? La vam fer perquè tenim el convenciment que els estudiants el que necessiten és temps del professorat i de la resta de la comunitat. Necessiten temps. El principal motiu, crec que un dels principals motius pel que a vegades els estudiants deixen els estudis o l'experiència universitària no és suficientment profitosa, és perquè els falta temps de contacte amb el professorat i temps i coneixement i complicitats amb altres estudiants. Normalment l'estudiant que no passa de primer, normalment és un estudiant que el primer trimestre, el segon trimestre està allà, no té grup de treball, i aleshores aquesta persona acaba fracassant en els estudis. Normalment, no són tots els casos així, però són tots els casos. Per tant, quina història hi ha al darrere de la benvinguda? La benvinguda és permetre una atarratge dels estudiants i que els hi podem... Perdoneu que el tinc insonoritzat, però aleshores la benvinguda crec que és una sacsejada. És molt fàcil de cop i vol de fer la benvinguda. Però la benvinguda crec... Hem rebut molts missatges de persones molt contentes des dels que heu fet grans esforços treballant amb la benvinguda, i aquí em refereixo tota la comunitat nostra de PDI PAS, però també els estudiants, els alumnits, estudiants de tercer quart que hi han participat. El que sí observat és que aquests temes, aquestes sacsejades, aquestes iniciatives que costa molt posar en marxa, després un cop es posen en marxa, i tothom, crec, em diuen, estem contents d'haver-ho fet. Aleshores, us he parlat de la benvinguda, us pararia, per exemple, del passaport, d'advolució. Ara, aquest setembre que hem començat les classes, tots els estudiants han de tindre... Aquesta és la proposta, han de tindre el passaport, i això és una altra sacsejada molt important. L'any passat vam posar en marxa el model d'advolució, el marc educatiu, que ja portava la Pompeu Fabra a molts anys treballant-lo, també va ser, ja me'n recordo, quan ho farem això, no farem unes comissions i tal, d'aquí 3 anys, ja veurem... Escolta, el setembre s'ha de fer. I vam començar el setembre. Hi ha 88 assinatures que s'ha fet, alguns milers d'estudiants que ho han experimentat, i aquí aprofito per també demanar-us disculpes a molts, perquè el ritme que hem anat és un ritme molt accelerat, que és el que vull destacar-ho també, i, quan algú s'ha queixat, el que us diré és que teniu tot a l'arrò del món, perquè la Pompeu Fabra està fent aquest any moltes més coses que l'any passat, l'any passat feia moltes més coses que l'any anterior, i cada any hem anat fent moltes més coses amb el mateix personal d'administració i serveis que teníem fa 15 anys. La consellera ho ha dit molt bé, la Pompeu Fabra, quan va arribar la consellera, en aquell moment estàvem rebent un finançament que era un 35% menys que en l'any 2008. Amb un 35% menys de finançament, estàvem fent el mateix. Perdó, el mateix, no. Teníem molts més alumnes, molts més... Ara he vist algunes cases que dic com el mateix. Molts més alumnes, molts més programes, moltes més coses. Per exemple, ara estàvem mirant la visorectora. Els temes d'igualtat, els temes de gènere, són temes que no existien. Clar que existien, però que no estaven diguem-ne, la estratègia de l'universitat fa al·lumió 20 o 25 anys. I llavors estem fent moltes més coses amb la mateixa gent. Per tant, els que heu notat la pressió i la teniu tota la raó del món dius que la consellera, doncs, realment, és veritat el que ella ens ha dit, heu vist a la memòria que hi havia unes persones que s'han pogut estabilitzar i això és important el sal que hem fet aquest any. Ha sigut gràcies que la consellera va aconseguir que s'amplies el pressupost i va ser el primer any que no vam anar enrere. Ara, de tota manera, en aquests moments els diners que estem revent és un 30% menys actualitzat amb la inflació i tot, amb valor real que el que revia la universitat el 2008. Bé, em volia referir a temes, per exemple, com els chapters, els capítols internacionals. El que s'ha fet hem posat moltes llavors. D'aquests 136 punts del programa de la majoria està posada la llavors. Els chapters, aquí vull agrair totes les persones que heu fet el possible, perquè ja hi hagin chapters en marxa, parís i diverses ciutats més de tot el món. És una llavors que hem posat. I ara l'universitat tindrà que dir de cada una d'aquestes sexejades, si aquesta sexejada la vol aprofitar i aprofundir-ho. Té que decidir la universitat. Bé, per tant, jo diria que de servidors públics bàsicament podíem dir que hi ha moltes categories. Una possible és els servidors que, quan coordinen projectes o coordinen unitats, són servidors més bé a transformadors i després hi ha els que són i no voldria que ho veguessin com a pejoratiu, els que són menys transformadors o més continuistes. És molt important tindre els dos tipus de persones que coordinen, perquè moltes vegades les persones que s'exegen quan després tenen que implementar jo durant una sèrie d'anys això, normalment, no ho fan tan bé. En canvi, es necessita persones que puguin fer que aquelles sexejades que hi ha hagut es puguin dur a terme i consolidar. Personalment em sento molt més còmode transformant, fent sexejades i per això he convocat les eleccions no em presentaré, això és poc habitual. Per què no em presentaré? Perquè crec que el que podia fer ja està fet. Queden coses per fer. Vaig parlar, vam parlar en el programa electoral d'una universitat millor per a les persones. Heu vist que hi ha moltes persones que han pogut consolidar-se, s'han pogut millorar la situació de moltes persones, però de moltíssimes no s'ha pogut millorar. També hi ha algun punt del programa que crec que no és el moment per aplicar-lo a la universitat. Hi ha temes concrets que no és el moment el millor serà de qui uns anys, no és ara. Per tant, em trobo que tinc uns temes que el que podia fer ja està fet i em trobo a la resta de temes que no es podran fer. Molts d'ells per pressupost. Però molts altres, perquè no és el moment, ja arribarà el moment. Jo, aleshores, ha arribat aquí és quan dic que crec que es necessita una altra persona que agafi el timó. Crec que és un acte d'una estatat, almenys ho faig amb aquesta voluntat, de dir, mira, jo ara podria seguir com la persona romana de les que us he parlat, aquest servidor públic, podria seguir dos anys més, però, dos anys més, quan veus que no podràs fer més coses, crec que és el moment d'aquell ajunt relleu. Al mateix temps, us he de donar explicacions que és el que estic intentant fer i il·lustrar també els motius, donar una mica més de motius. Perquè molts de vosaltres em vau votar. Per tant, jo tinc un compromís amb vosaltres, que és el fet que em veu votar amb base en un programa. Aleshores, si tinc, per una banda, els principals compromisos complers o envies de compliment. Els que no estan complers objectivament veig que no es poden fer. Aleshores, aquí és quan dic és el moment de fer un relleu. Us confesso també que alguns ho sabeu, perquè algú me dius que tu tens problemes de salut, no els tinc avui. Els vaig tindre el juny, el juliol, el maig, vaig tenir un Covid dolent, molt dolent, i sobretot vaig tenir un post-covid molt dolent. I aleshores jo el volia dir i si voleu, puc ensenyar les analítiques que tot són esterisques. Quan ho vaig veure, em vaig quedar. I aleshores, normalment estàs acostumat a veure que tots dos eren tot esterisques. I aleshores, en aquell moment, jo vaig pensar en tirar la tovallola. Però en aquell moment no podia. No podia per varios motius. Entre ells que hi ha una sèrie de temes que s'han concretat en els darrers temps. Per exemple, en el mes de juliol vam rebre la confirmació d'un tema pel que vam treballar molt, un tema internacional, que és la Unió Europea que ens ha aconseguit l'ajut d'Eutòpia mort. I el mateix temps comporta, perquè ho vam treballar per això, aconseguir lideratge d'aquesta aliança europea. I és un tema a 6 anys. Aleshores, el juny de juliol no teníem això aconseguit. Ara s'ha aconseguit. Però fixeu-vos que són projectes a 6 anys. Aquesta també és un altre motiu per entendre la decisió. Que pot ser... és una bona idea, crec, que pugui agafar al relleu una persona que tingui aquests 6 anys per endavant. Quan el... depèn de com vagin tots els terminis, perquè ho intentarem fer tot molt bé, doncs segons com vagin els terminis, tindrem un nou rector a rectora, cap al mes de març depèn de com vagi. Potser una mica abans, una mica després. Aleshores, fins aquell moment, en aquell moment, a més, té una altra virtualitat molt important, que és que estarà a punt d'aprovar-se la LOSU. I aquí també us confesso una altra motivació. I això ho comportarà un canvi d'estatuts. Un canvi d'estatuts que serà complexa. I sobretot segons com quedi la lleia. Aleshores, de la mateixa manera que jo em veig, amb ànims i ganes i tot de fer... de sexejar, l'estic davant de molts juristes, però... Estar amb el tema del canvi d'estatuts, recordo, a vegades, el rector Casals m'havia explicat, quan es van intentar canviar uns estatsuts no fa gaire anys, són temes complexes a la universitat. Una altra tema tindrem compte. Aleshores, per tots aquests motius, crec que és honest, reconeixeu. Estic convençut que és millor que una nova rectora o un nou rector agafi el relleu. Us dic també que la idea que hi ha, fins que hi hagi el nou rector o la nova rectora, el que farem és continuïtat en relació amb el que s'ha fet. En principi, de temps, no farem nomenaments o assessaments, és a dir, no hi haurà decisions d'aquesta mena, excepte les que siguin imprescindibles, les que siguin necessàries. Bé, aleshores, dit això, ja passo els agraïments, i aleshores els agraïments no tinc la llista, perquè és fàcil l'oblidar-se. Aleshores, primer, un agraïment als companys i companyes de l'equip de govern, un agraïment també i un reconeixement per la paciència que heu tingut amb una persona que està tot el dia ja sacsejant. Per tant, un agraïment sempre ha notat el vostre escalfi suport, i aleshores sempre m'heu sentit dir alguna vegada que a mi intento tractar la gent a les persones i ho faig amb la comunitat, ho faig amb els estudiants, ho faig amb tothom, com a mi m'agradaria que tracteixin a les persones que estimo, la família, els fills. Jo, quan tinc un dilema què he de fer amb aquesta persona, jo intento tractar-la, com a mi m'agradaria que si aquesta persona estigués com un familiar a la persona que estimo, que la tractessin amb ella exactament igual. Per això a vegades algú li sorprendrà, escolta, ha passat això i no has fet això, que és el que quasi tothom faria. Bueno, ho faig per aquest motiu. Vull agrair el pas i el PDI. Hi ha tots, tant a uns com als altres, per diferents motius, com us podeu imaginar, els estudiants, les associacions, a tots també fent un reconeixement de com ha actuat tothom en relació amb el Covid. Ha sigut un període molt complexa. Aquest any, per primera vegada, des de fa molts anys estem fent un acte inaugural que no té totes les prevencions que tenien. I aleshores, dic també que estic content d'una de les mesures que hem aplicat, que és una de la distància zero. La distància zero sempre està a disposició de qualsevol 25.000 persones de la Comunitat Universitària, i aquí els alumnis que estan molt implicats en l'escola, etcètera. Molt content d'haver fet això. Molt content del que la consellera i també la Generalitat, el govern, hagi entès el model OPF. Molt content que això s'entengui, perquè ens ajudaran quan hi hagi algun tipus de dificultat que ens ajudaran a mantenir-lo. I també, lògicament, un agraïment a la família, la pila, la meva esposa, els fills, etcètera, amistats. Bé, acabo ja. Crec que quan tinguem un nou rector, li passarà com a mi, que ha sigut i és encara una aventura passionània i preciosa. Us dic també, apassionant i preciosa, com la que vaig començar l'any 92, quan vaig entrar en la Pompeu Fabra, i tot el que he fet, totes les responsabilitats que he anat desenvolupant, les classes tot per mi ha sigut apassionant i preciosa, sempre dic que a mi m'és igual, treballar a cafè feina. I a vegades sorprèn molt en alguna reunió, quan algú està enplatejant dos temes i no ho dic sempre, però moltes vegades dic que a mi m'és igual. Això m'està bé aquesta cosa i la contrària. No ho dic de tot. Hi ha coses que dic no, això no. Però ho veig així. Faig una altra referència al Lúgic Inti Sincinat. I deia, el meu poble és la meva estratègia per bença. Ara em toca ser part d'aquest poble, ho he estat sempre, ser part d'aquest poble que ajudarà el proper rector o rectora a bença en els reptes que s'està devintran. A tots i totes, molta gràcies.