 Takácsistven vagyok, a jogreporter-ra alapítvány munkatársa korábban a TASZNAL dolgoztam a videoprogramot, vezettem, és Sárasi Péter, kollégával aki a drogpolitikai programnak a vezetője volt, eljöttünk a TASZTOL és egy saját alapítványt hosszunk létre, amiben elsősorban a drogpolitikai filmeket készítünk, és így vettünk részt ebben a projektben is. Egészen sok filmet forgattunk, forró a vérem cimmel, megtekinthető erről a kampányról egy film az interneten. Azért készítünk ilyen filmeket, mert a meggyőződésünk, hogy ez a tém, amiről mi beszélünk, az interjónás droghasználók közötti hív és hepatitisjárvány, az a drogháborunnak az egyik legbrutálisabb következménye, ami még mindig tart, és hogyha erre visszatekintünk majd egy kicsit később, akkor nagy ebből úgy fogunk rá gondolni, mint a bosszorkányöldözésre, ami egészen őrült rendszerre. De ez az egészen őrült rendszer, ezért már redsegrapog. Pont most voltunk New Yorkban múlt héten az ENCE-nek egy ilyen nagy gyűlésén, ahol arról vitatkoztak a kormányok képviselői, hogy merre menjen tovább ez a nemzetközi rendszer, és azért azt lehet látni, hogy sokországnak már elege van ebből, ami történik, és Péter elég sokat utazunk külföldre is filmezünk, és csak egy pár tapasztaltot szeretnék megosztani mielőtrátérek a magyar helyzetre. Tehát például az egyesült államokban azért már eléggé változnak a dolgok, például most ott egészen sok államban legalizálják a füvet. Eddi nem lehetett a tűcserirállami forrásokat költeni, most már lehet, tűt nem lehet még venni, de mindenféle más lehet. Most ezen dolgoznak, hogy lehessen tűt venni, de változik a helyzet, és egyébként New Yorkban nem sokára belül szobákat fognak nyitni. Tehát ezt mi tudjuk, hogy ez a hátérben folyik egy ilyen munka, megkampányolnak is érte, de hogy van egy ilyen szándék, és valószínűleg engedni, és fogják szövetségi szinten. Tehát azért az eléggé nagy különbsége az képes, hogy mi volt az egyesült államokban. De mondjuk forgatunk Indonéziában, és például pont most New Yorkban félmesztünk arról, hogy arról vitatkoztak az államok, hogy például az Európai Unió álláspontja az volt, hogy emberi jogokkal ellenes kivégezni valakit azért, mert kábítószerekkel őzletel, és például Indonézia, vagy kína, vagy arabországok. Nem azt mondom, hogy vertik az aztal, de hogy nagyon ragaszkottak ahhoz, hogy nagyon lőessenek is felakasztassanak embereket, ezért, és ezért nem is születeterről konszenzusabb, mert a dokumentumban. És hogyha mondjuk Indonéziában járunk, akkor azt tapasztaljuk, hogy mondjuk az ottani drogügyérfelelős vezetőnek olyan ötletei vannak, hogy a drogdílereket azokat crocodilla kellene megetetni, vagy megkéne eltetni velük annyi mennyisek drogot, hogy aztán abban belehalnak, vagy hogy úgykének kezelni kábítól szer használókat, hogy addig főzik őket egy nagy ügyben, ami meg nem gyógyulnak. Tett konkrétan ilyen terveik vannak. Akkor mondjuk krimfelszigeten, ugye ami óta Oroszország magához csatolta a krimfelszigetet, mivel Oroszországban illegális a metodon, ezért ott is bezárták a metodon központokat, kb 700 ember került az utcára egyik napról másikra, legalább 30-an meghaltak már közülük emiatt. Erről kérdeztük egyébként a volt drogcárt, pár hétel ezelőtt bécsben az Orosz volt drogcárt, akit azóta nagyon menesztettek, és ő azt mondta, hogy nem meg mindenki kap megfelőle ellátás, de ez, de mig az egyébként az a volt drogcára úgy évek, hogy Viktor Ivanov és ő volt annak idején az a rendőr főnök, akik putyinnak a kukai nüzletét fedeszte szentétervárom. Hát egyébként egészen érdekes összefonodások annak. És közben filmezünk mondjuk Németországban, ahol filmezünk egy nagy mamával, aki rendszeres integrált heroín használó, aki nem innyektál, hanem foljázik, szociális munkásként dolgozik két helyen, napi fogyasztó, és ő vele azt vettük fele, hogy elmegy a heroín klinikában Németországban, és szépen leülnek is megbeszélik, hogy sajnos ebben a heroín klinikában, ahol ugye államilag ellenörző tiszta, heroín kapnak a kliensek, sajnos időn nem tudják őt felvenni, mert itt olyan kliensek lehetnek, akik innyektálnak, ő pedig csak foljázik. Tehát hogy ezért egészen nagy különbségek vannak a világszerte. Kína például kényszergyők kezelés, nem csak Kína, Ázsíában, olyan 400 ezer ember van körülbelül, kényszer munkatáborog mangyakorlatilag azért, mert ők droghasználókat után fogdossák össze őket, és rendes bíró segítélet nélkül bezárják ezekben a munkatáborogba, ahol ugye elvileg terápi az alig, de én nem terápi az alig, ha nem focillaptákat varnak cégeknek, és az őrök azért testelnek rutinszerűen hívre nőket, hogy tudják azt, hogy melyik az a nő a kivel gumit kell használni, hogyha megerőszakoják, és utána heroín tannak nekik, hogy megnyugodjanak. Igazából két gondolatomban ezekkel kapcsolatban az egyik az, hogy annak ellenére, hogy vannak országkal nagyon fejletprogramok vannak, és vannak országkal nagyon elmaradottak, tesen egyértelmű, hogy az ártam csökként is az, ami működik a hív megelőzésében, de a hepatitisz megelőzésében sok helyen, ahol még jó programok vannak, ott sem sikerült igazán megállítani ezt a jelvet, mert sokkal inkább fertőz, sokkal több, sokkal nagy spektrumot kell nyújtani, ahhoz, hogy ezt megleese leállítani. A másik gondolat az a felelőség kérdése, hogy azok a sociális munkások vagy azok a segítők, akik részt vesznek ezekben a programokban, azok mennyire segítenek tényleg, vagy mennyire egy elnyomó rendszernek a kápói. Én azt gondolom, hogy azért az a munka, amit mi végzünk, az inkább az előbbi betartozik, és hogy én nagyon sokra becsülöm ezt a munkát, ezért is foglalkozom, ezért is filmezek erről, és nagyon jó volt ebben a programban részt venni, és látni azt, hogy milyen jó együtt működés van a programok között. És azt is látom, hogy azért az áltam csökkentésnek védéken elég jó elérése van, és hogy a kezelésbe jutás is nagyon jól szervezett sok helyen, és Budapesten is jól szervezetten tud működni, ugyanakkor nagyon sokan nem kerülnek be a hepatitismiat kezelésbe, főleg azért, mert aktív használókat nem kezelünk holott, azért vannak erre a példa nyugodta Európában, hogy aktív használók is kaphatnak kezelést, tehát ha egyénileg bíráják el, hogy ki az, aki alkalmas ezt a protokot végigcsinálni, akkor lehetséges az, hogy aktív használó kezelésbe justanak. Főleg lehetséges lenne az újtipusú kezeléssel, ami sokkal gyorsabb megoldást kínál. És két dologról szeretnék beszélni, az egyik az, hogy mi a kormányzat, vagy a magyar kormányzat, felelőségeben ebben az úgyben, és hogy mit látok, hogy milyen szervezeteknek a felelősége. Nyilván való mindenki számára, mert a katastrófális helyzet van, Budapesten bezárt a két legnagyobb tüccsereprogram, sokkal több intravényás használat van, megduplázolott a hepatitis, meg fog jelenni a hív, és hogy az, tehát ez teljesen egyértelmű, teljesen gyertelmű mit kéne csinálni, teljesen gyertelmű mit történik, radikálisan lecsakenteték az elvezetetnek a támogatását, tehát egyértelmű egy tudatos, az ártamcsakentésnek, egy tudatos kicsinálása, kinyírása, zajlik Magyarországon, és azt gondolom, hogy az ödöntés hozóbbnak ez egyértelmű felelősége, és azt, hogy emiatt emberek hallnak meg, az az ő lekükön zárad. De ezt már nagyon sokszor elmondtuk, azt hiszem. És akkor kicsit arról beszélnék, hogy a filmes munkaközben, hogy nem szeretném csak a kormányt szapulni, és azt mondani, hogy ha lenne elég pénz, akkor minden szuper lenne, és mindent jól csinálnak a szervezetek. De hogy egy nagyon szűk, nagyon szűk most, gást terük van, és nagyon sok probléma van, nincsen elég pénz, de még így is lehet javítani sok mindenen, azt gondolom. Például, én nagyon sajnálom azt, hogy amikor a kékpontot el lehetetlenítették a 8. kérletben, akkor ő gyakorlatilag abba hagyta az ártamcsökkentő munkát, és ideológia illag is álltált egy ilyen felépülés, felépülés központú megközelítésbe, amiről azt gondolom, hogy eddig is a munkájuk része volt, eddig is foglalkoztak felépüléssel, ez nem új, és onnan tudom, hogy ezt hangsója ezzel, ez azt jelent, hogy ezt számóra csak annyit jelent, hogy mi vagyunk azok a kikártamcsönket, és már nem csinálunk. És hogy nekem ez nagyon szomorú. A drogpreventilis alapítvány nem tud a 13. kérletben nem tud tűcserét végezni, de ők legalább próbálkoznak, és ők legalább tervezik, hogy majd valamilyen formában tűcserét fognak csinálni. A 1. kérletben egy nagyon komoly krizis helyzet van, vagy járványügyi probléma van, ahol az alternatív alapítvány végezt tűcserét, de nyilván való az ő elérésük, és az a mennyiség, amit ki tudnak osztani, az nem elég az, hogy ezt a járvány meg leesen állítani, és a ott dolgozva azt láttam, hogy ők a mobilprogramukkal mennek ki tűtosztani, de vannak ott programok, akik szenvedébleteket látnak el, és a közepén ezeknek, a területeknek, ahol iszonyatosan igény lenne tűcserére, és ártam csökkent isre, és nem adnak tűcserét, és nem adnak tűket, és nem teljesen értem, hogy miért, és hogy úgy látom, hogy ott van kapacitás a policiális munkában, és erőforrásban is, hogy olyan szolgáltatásokat nyújtsanak, amire igény van igazából. A másik az, hogy azt láttam, hogy sok szervezetnél nagyon jól csinálják a híves hepatitis információáltatást, és a kezelésbejutatást, de azt is láttam, azért, hogy vannak olyan programok, ahol ez nem megy olyan zöckenőmentesen, és a maguknak a munkatásaknak nincsen feltétlen ennyi tudása erről, mint a mennyi kéne ahhoz, hogy ezt a munkáltat a lehetőleg jobban végezzék. Ehez egy tapasztal, személyes tapasztaltam, hogy volt kollegem 5 évvel ezelőtt ártam csökkentő programoknak, szeretett volna ilyen oktatást nyújtani ingyen arról, hogy a hívvel kapcsolatban, hogy ilyen kell talácsadást adni, és nem kellett seinkinek, nem voltak nyitottak rá. Tehát azt gondolom, hogy egy egészen szörnyű környezetben is nagyon jól helytálnak ezek a programok, de hogy vannak még dolgok, amiket lehetne javítani. Úgyhogy, köszönöm szépen, figyelme.