 Bon dia, moltes gràcies per convidar-me a presentar aquest estudi. És un estudi com m'explicava el Gerard, que vam fer al marc d'aquesta revista digital. Pensem que pretén difondre el que es fa en l'àmbit acadèmic en català i per públic general, per un públic interessat. Pensem que cada vegada més la comunicació científica és més important, estem a l'hora de la xarxa socials i estem veient com es fa cada vegada més un gran esforç per comunicar la recerca des de tots els àmbits, però sobretot en el cas de Pensem, reivindicava l'àmbit de la ciència socials, a vegades es fan molta recerca en ciències socials a nostre país, i a vegades sembla que es confon molt amb el que és la tertúlia de ràdio o de televisió i reivindicar aquesta part de la recerca, que té un impacte directe sobre les nostres vides, ens sembla que era un buit que hi havia. Amb aquest estudi, de fet, un dels objectius que te pensem també és reflexionar sobre la comunicació mateixa de la recerca, i llavors vam proposar aquest estudi a la xarxa Vives, és un estudi que es basa en una... Hem fet entrevistes, hem fet enquestes, ara us ho explicaré i veure si funciona, si fer servir això per passar. Aquest estudi té com objectiu sobretot els grups de recerca. Hi ha instituts de recerca que tenen estructures molt més grans i per tant més recursos i més capacitat de comunicar, però ens vam centrar en els grups de recerca perquè hi ha moltíssims de recerca al llarg de la xarxa Vives, a totes les universitats de dimensions diferents, de temàtiques molt diferents, d'àmbits de recerca molt diferents i volíem saber com estan abordant aquesta... crec que cada vegada més pressió per comunicar la recerca que fan i com en diferents àmbits això influeix també en l'activitat del grup. I els objectius de l'estudi els teniu aquí identificar els canals i formats de divulgació que tenen aquest objecte d'impacte social, perquè ara en parlaré, però la comunicació de la recerca, com deia el mateix vice-rector, és un concepte amplíssim que inclou moltes coses. Nosaltres ens interessava sobretot el que és la part més divulgativa de la recerca que arriba a la societat i volíem saber quins recursos s'utilitzen, si s'utilitzen xarxes socials, si s'utilitzen formes de participació, etc. I per tant volíem comprendre aquestes estratègies de comunicació o si precisament els grups de recerca tenen estratègies de comunicació i les universitats com els acompanyen i coneixen les dificultats que tenen aquest sentit. Com deia, l'àmbit de la comunicació és molt ampli i per precisar una mica hauríem d'entendre que comunicar inclou tant difondre, és a dir, en anglès utilitzem el concepte dissemination, però en català en tenim dos, que és difondre i divulgar, que és el que en francès anomenen popularització, de la recerca, la popularització, és a dir que difondre la recerca ho fem sempre a través dels articles acadèmics, però divulgar, és a dir, explicar-la de manera que arribi el gran públic i per tant a vegades canviar el format d'aquesta comunicació, perquè divulgar implica canviar el diànguatge, per exemple, utilitzar altres tècniques, doncs no és tan clar que ho fem sempre. Per tant, parlem d'impacte a la societat quan ens referim a la capacitat que té la comunicació científica o la divulgació, en aquest cas, per influir les decisions individuals o col·lectives o per influir a les polítiques públiques, que també és una qüestió que ens interessava a l'estudi. Per tant, pel que fa a la missió d'aquesta comunicació científica, tinguem entre el que és comunicar simplement a la mateixa comunitat científica o al mateix àmbit a través de les revistes especialitzades o bé comunicar a la societat en general. I pel que fa a l'impacte que això té o la recepció que té, podem parlar d'impacte precisament d'aquesta comunicació, és a dir, d'influència a la societat, podem parlar també de retorn social, és a dir, de com la recerca es devé un bé col·lectiu, com es transforma en cultura col·lectiva, també en coneixement, i per tant implica un retorn social. Per exemple, si faig un estudi sobre el perfil de famílies d'una escola de braçol pública, diguéssim, és un estudi recent, això permet dur a terme unes determinades polítiques. Per exemple, si es veu que és un perfil de classe mitjana alta quan l'escola de braçol pública hauria d'acollir famílies de totes les perfils socials, etcètera. Per tant, hi ha un retorn social de la recerca en molts sentits, jo puc posar cada exemple, però amb tota la ciència, segur que es poden posar exemples, i després hi ha una fase que va més enllà, que és la de la implicació ciutadana, que aleshores aquí ja comencem a parlar de ciència oberta i d'altres referents actuals de la participació ciutadana en la recerca. Per tant, tenim una agradació molt àmplia que va des de això, des de comunicar la recerca a un públic molt especialitzat fins a fer de la recerca un àmbit de participació ciutadana com pot ser, per exemple, quan es fa voluntariat en racontes d'ocells, per exemple, en persones voluntàries que no es formen part de la comunitat científica, doncs contribueixen a la recerca científica, en aquest cas fent scents de biològic. L'altra qüestió que m'he deixat aquí és el gran repte catenímic, que d'alguna manera fa néixer pensem a través de la Fundació Congrés de Cultura Catalana és la divulgació de la recerca en català. És a dir, cada vegada més la recerca es comunica amb anglès, perquè l'anglès és la llengua de la comunitat científica, com era el llatí fa molts anys, però que per arribar a la societat clarament, hi ha una necessitat que és comunicar amb la llengua de la gent, en castellà també hi ha plataformes potents de divulgació, però en català no n'hi ha, i pensem va néixer per això, i no és una plataforma potent avui dia, això segur, però sí que té potencial. La metodologia que hem seguit és molt senzilla a través d'entrevistes a gabinets de comunicació de les universitats, que anem fent nou, entrevistes preliminars a grups de recerca abans de fer l'enquesta per preparar-la, per tenir més dades, i després vam llençar una enquesta als grups de recerca de totes les universitats de la xarxa vives, això vol dir tots els països catalans, en què van tenir 500 unes respostes, que després de depurar van quedar en 499, i és una resposta espontània, no és una mostra en aquest sentit que hem pogut controlar, perquè era de la gent que volgués respondre, però ara veurem que realment la resposta va tenir molta diversitat, prou diversitat, prou varietat, i prou solidesa, com perquè els resultats ens puguin dir coses significatives. Un primer punt per nosaltres era quina és la política de comunicació de les universitats en relació als grups de recerca, en relació a aquest suport als grups de recerca, i també en relació al marc institucional que representen les universitats. El que sí que vam veure és que les universitats, la seva majoria de la xarxa vives, tenen aquesta comunicació institucional en català, també s'ha incorporat el castellà i l'anglès en totes elles, i hem vist que ja vam poder veure realment que hi ha hagut un canvi en els darrers anys, en el sentit que les universitats han reforçat els equips de comunicació, que això no vol dir que tinguin totes les recursos que voldrien tenir, però sí que els han reforçat, en part, per l'ajuda d'impuls de la Fundació Espanyola de Cultura de Ciència i Tecnologia, que a través del concepte de Cultura científica ha anat dotant de recursos aquests equips, però, com dic, són equips que no cobreixen totes les hores que caldria per dedicar aquest àmbit. I sí que algunes universitats ja comencen a dissenyar plans intents de comunicació, per tant, a tenir una política específica, com deia el vicerector, el Pumpeu Fabra té una nova vicerectorat de transferències, a dir que comença a haver-hi en aquest sentit tot un àvia de treball en aquest àmbit de la comunicació i de la divulgació de la recerca, de la transferència a la societat, etc. Una de les coses que vam analitzar, no sé si es pot veure bé les dades, és les xarxes socials que tenen les universitats. Com veieu, varia molt depenent de la universitat. Això és del juliol del 2021, per tant, ja fa uns mesos, però, com veieu, les xarxes més habituals, Twitter, Facebook, Instagram, LinkedIn, YouTube, aquí no hi ha les més recents que fan servir sobretot en Jengior, el Twitch i d'altres, però alguna universitat ja ha començat a utilitzar-les. Com veiem, això són els seguidors amb milers de persones, i en el cas de YouTube de visualitzacions, hi ha universitats les més grans, com la Universitat de Barcelona o l'Universitat d'Autònoma, que tenen molts seguidors, en el cas de l'Autònoma, més per LinkedIn, en el cas de la Universitat de Barcelona, més a Facebook, hi ha LinkedIn també. Moltes. En el cas de la Pompeu Fabra, que ara no veig... Ah, sí, exacte. Estaria aquesta posició mitjana tirant amunt, i les universitats més petites, com veiem, són les que tenen menys impacte a la xarxa, fins i tot l'Universitat Oberta de Catalunya, que teoria és només online, el cas de Twitter no és tan les més top, però no es trata de fer una competició, sinó de veure realment que aquí hi ha una aposta de les universitats per a les xarxes socials, i per tant, tot això al darrere vol dir que hi ha molta feina d'un equip de comunicació que treballa en aquest àmbit. A veure si ho puc passar. La mostra de l'enquesta, com us deia, malgrat que, com dic, en una enquesta de resposta espuddània, i fins i tot que per preservar l'anonimat, per allò que la gent pogués contestar, no vam demanar gaire dades, la Universitat Presumelà no la vam demanar per no identificar cada grup, però sí que al final, a través dels correus electrònics, en algun cas, vam poder identificar la meitat de les respostes, i ens va donar aquest indicador que hi havia molta varietat en la resposta. Si ho distribuïm per àmbits, que això sí que ho preguntàvem, per àmbits d'àrees de recerca, veiem que també hi ha força varietat, però que sobretot vam respondre grups de recerca de l'àmbit experimental i de tecnologies, però bé, tenim aquesta distribució que és força també sòlida, força variada, i sobre qui responia, sobretot la persona que dirigeix el grup, que o qual cosa també ens garanteix que la resposta implica el màxim coneixement possible sobre la dinàmica del grup. Això després ho passaré, és un resum. Els preguntàvem quins recursos fan servir per la comunicació de la recerca, i, com veieu, són molt variats. Estem en un terreny, sempre que hi ha moltíssima diversitat, sobretot això, veiem notes de premsa, de la web de la universitat, xarxes socials de la universitat, és a dir, que hi sempre hi ha aquesta vicefàlia entre els recursos de la universitat i els recursos propis del grup. Veiem que la web del grup de recerca digui si és el lloc prioritari, per això existeix, bàsicament, per explicar el que fan, però només un 48% dels casos ens diuen que fan servir aquests recursos. Quan semblaria lògic pensar que tot grup de recerca té una web. També tenen les seves pròpies xarxes socials que utilitzen un 38% dels casos, vol dir que la resta no ho fa. Articles de divulgació. A mi m'ha sorprès, per exemple, no veure la quantitat de grups de recerca que sí que fan divulgació a través d'articles a la premsa. Per tant, vol dir que hi ha una comunicació, que hi ha una fluïdesa en la relació amb la premsa, més enllà del que podíem imaginar, i tot i que no sempre estem parlant de premsa generalista, sinó d'articles de revistes o d'ambis especialitzats. Poc a presència del que és el vídeo, de l'audiovisual, en aquest sentit que només ocupen 40% de les respostes. Aquesta més una dada per nosaltres era molt important. Quines eines de comunicació tenen els grups? La majoria té web pròpia, el 75%, però hi ha alguns grups que no entenen. Podem sospitar que són els grups de recerca més bàsica, que alguns ens deien als comentaris que no veuen interès a comunicar el que fan. I pel que fa a les xarxes socials que tenen, veiem que sobretot domina Twitter, que també hem de pensar sempre que aquestes plataformes de comunicació tenen un component generacional, i també un component social en el sentit de que agrupen un perfil de persones i un perfil de comunicació. Twitter s'ha convertit en un mitjà de divulgació de la recerca, o almenys així jo vaig periment-ho al meu dia a dia, i Facebook potser no tant, i potser és un àmbit més social, més personal, més de vida quotidiana. Veiem també que s'utilitzen Instagram, però de forma minoritària li quedin, i YouTube també de forma minoritària. I el que vam fer també va ser aquesta gràfica per saber quins grups tenien alguna xarxa social i quins no en tenien cap, i el que ens vam trobar és que la majoria tenien cap xarxa social, és a dir que teníem un 57% dels grups que van respondre, per tant no van respondre només els que són molt actius en comunicació, i per tant hi ha molts grups que no tenen cap xarxa social. Una de les qüestions que també els demanava era si tenien responsable de comunicació, perquè això fa la diferència entre poder fer una comunicació més intensa o no poder-la fer, o haver de dependre del temps de cadascú. En el projecte XIF vam experimentar, vam fer molta comunicació en àmbits concrets, i va haver un moment que recordo la frase que em va dir, Marta, això no és prioritària, hem de fer articles als jornals, perquè jo deien, a fer... Tot i que jo crec que vam fer una recerca molt que es va comunicar molt, sobretot a l'àmbit de cultura d'educació, però si no tens un responsable de comunicació, és molt difícil arribar a tot, i per tant vam preguntar això, i vam veure quina relació ja en aquest túls de les xarxes socials tenia un responsable de comunicació, i vam veure que realment hi ha aquesta relació positiva. En el cas de l'ús del web, que és el que s'utilitza més, doncs els que no tenen responsable de comunicació l'utilitzen menys, tot i que l'utilitzen molt. En el cas de tenir un blog, per exemple, veiem que sobretot aquells grups que tenen alguna persona responsable de comunicació per un projecte de recerca puntual, el fan servir més. En el cas de Facebook també veiem que tant si és una persona puntualment que s'hi dedica per un projecte com si tenen responsable de comunicació, doncs també l'utilitzen més. En el cas de Twitter, sobretot, és el mitjà que s'utilitza més, i veiem aquesta diferència en tots els casos. Si tenen responsable de comunicació, s'utilitzen més les xarxes socials. També ens vam demanar pels objectius que tenen de té aquesta divulgació, si volen arribar al gran públic, si volien arribar al sector socials més implicat, o a les polítiques públiques, fèiem aquesta distinció entre tres públics objectius, i sobretot ens deien arribar als sectors més... arribar a la pública en general, que està més a prop de l'ú, però en realitat... No hi ha una diferència clara, per exemple, en el que posen al mig, mig, mig, 35%, 34%, però si arribar al públic en general, en principi, és un objectiu, i en canvi arribar a tenir impacte a les polítiques públiques no és tan l'objectiu. També ens vam demanar si dedicàvem més temps que abans a la difusió social de la recerca, i majoritàriament ens van dir que sí, que hi dedica més temps que fa 5 anys, però hi ha grups, hi ha una part, que hi dediquen el mateix temps que fa 5 anys, o bé perquè ja van començar abans, o bé perquè no s'hi han posat, i inclús hi ha alguns grups que diuen que hi dediquen menys temps. Respecte als mitjans de comunicació que fan servir els grups de recerca per difondre la recerca, aquí tenim premsa generalista, és el grup més nombrós, però vam descobrir que hi ha, com dic, moltes vies de comunicació de la recerca. Des de revistes temàtiques, que poden ser revista de dret, però que no és un jornal, però és una revista de dret, o una revista de dentistes, o una revista que potser la pots trobar quan vas a la consulta del metge, però que no són junts, però són revistes absolutament dedicades a un tema. Revistes i portals de divulgació científica, per cent, d'anar aquí a camp per corra, la televisió, la ràdio, els mitjans de comunicació en general són receptors de la recerca. Revistes de divulgació popular, serien sàpients, serien revistes, ja que tenen aquesta vocació de divulgació pel gran públic, canals de divulgació de la universitat, que també cada vegada s'utilitzen més, però veiem que són minoritaris encara, blogs, newsletters i altres eines. Per tant, hi ha una certa varietat en aquesta difusió de la recerca, que és important resaltar, perquè a vegades només ens fixem en els grans mitjans de comunicació generalistes. També ens van demanar sobre l'utilitat que veien en les xarxes socials per la difusió de la recerca, perquè ens va haver preguntat això, perquè veiem que hi ha molts grups que no en tenen de xarxes socials. Veiem diferents frases, si les xarxes socials són eines útils per difondre la recerca al públic en general, només un 37% està molt d'acord i un 46% està d'acord, però bé, la xarxes socials són eines útils per difondre la recerca al públic especialitzat més d'acord. El final ens adonem que qui és receptor d'aquesta comunicació a les xarxes socials és qui té interès en el tema i és un públic més especialitzat. Jo crec que és una bona observació bastant lucida del que està passant. Comuniquem a tothom, però en realitat qui rebeu o qui utilitza aquesta informació són aquests summons que existeixen a les xarxes socials. També estan molt d'acord amb massa temps i no en tenim, que no tenen tant d'impacte com es podria esperar, en això no estan tan d'acord, per tant tenen impacte, que no és interessant, tampoc no estan d'acord, per tant és interessant i que ens caldrà algú que ho pugui gestionar, això també és bastant d'acord. I aquí també vam tornar a creuar els resultats d'aquestes opinions en funció de si tenen xarxes socials, per veure si hi havia diferències. Hi ha diferència, evidentment, però podria ser més gran. Els que disposen de xarxes socials són els que estan més d'acord a la seva utilitat i els que no disposen de xarxes socials també estan d'acord a la seva utilitat majoritàriament, però hi ha un grupet que està més en desacord. Com diuen els comentaris i llavors van trobar aquests grups que ens deien, és que nosaltres fem recerca bàsica que no entendrà ningú, amb matemàtiques o amb tecnologies o amb altres coses. També ens vam demanar si hi havia rebut formació per part de la universitat. Les universitats estan fent formació, estan oferint formació als grups de recerca i per part de les qüestions de comunicació científica. La majoria no ha rebut formació, per tant és un terreny encara per treballar, però sí que alguns grups ja han començat a tenir formació per part de la universitat, aquest 18%. I l'altre passant l'últim que vam explorar és les formes de participació que utilitzen els grups de recerca. La majoria són tallers, xerrades en centres escolars o en centres cèvics o en altres àmbits, divulgació directa amb un públic com ara estem fent nosaltres. I després a la segona faceta, que predominar més és aquests esdeveniments, la setmana de la ciència seria el més comú, i altres esdeveniments semblants, i després hi ha molts exemples més minoritaris de formes de divulgació, jornades no només per la comunitat científica, sinó de divulgació, com es fan seminaris, workshops, amb actors socials, amb actors polítics, taules rodones... Participació ciutadana, només ens surt en un 3%. També hi ha exposicions, presentació de resultats... Tot i que hem de dir que, de fet, si som estrictes en l'ús dels conceptes, la divulgació científica va més enllà del que els grups de recerca fan. Un CCB fa servir la ciència en tots els àmbits en què treballa. El que passa és que no agafa la recerca d'un grup de recerca, d'experts, expertes, referents, en un àmbit temàtic, però no la recerca concreta. Aquí parlem de recerques concretes, que els grups difonen a la societat. Però hi ha altres formes de divulgació de la recerca que no té a veure, amb un projecte de recerca concreta. I l'última pregunta que era obligada era si creien que la recerca s'hauria de reconèixer com a mèrit, perquè hi ha aquest conflicte entre el temps que has de destinar a publicar en revistes especialitzades de reconeixement per la carrera acadèmica, i aquesta feina més divulgativa que es fa a moltes vegades per amor a l'art, o gairebé sempre per amor a l'art. Aquí veiem que hi ha molt d'acord, en general, i aquest acord global, cap a aquest reconeixement, tot i que hi ha també un grup de científics que ja estan en desacord. En els comentaris algunes de les coses que ens deien és la dificultat d'establir paràmetres de reconeixement, és a dir, com ho valores, i d'altres això no, el fet de disposar de temps per dedicar-li. Si tenen una persona encarregada de comunicació, veiem que hi ha més d'acord en reconeixer la divulgació de la recerca entre els grups que s'hi caposten per la comunicació. Normalment es tracta de grups més grans, això no us he posat aquí, però es tracta de grups més grans, sobretot els que tenen una persona responsable de comunicació de grups de més de 30 investigadors. No només, també hi ha grups més petits que tenen responsable de comunicació, però majoritàriament són grups més grans. També veiem que hi ha aquesta vinculació entre una sensibilitat, que per la divulgació científica i el fet d'estar dedicant recursos a això. Com deia, ens van fer molts comentaris, cosa que sempre és d'agrair, perquè et dona més inputs. Això, dificultats per comunicar la recerca bàsica, que els mesos de comunicació no hi tenen interès, perquè són conceptes difícils. La matemàtica discreta segurament ningú... No he preguntat sobre això. Manca de suport, també, en el sentit que no tenim recursos, una mica ens venien a dir que caldria canviar també els indicadors d'impacte, manca de temps dels investigadors per dedicar-s'hi i manca de formació. Per tant, són els reptes a superar, en aquest cas, per millorar la divulgació. I, finalment, i amb això ja acabo, vam preguntar per les llengües emprades, que és un tema que ens preocupava. Com he dit, apostem per la divulgació de la recerca en català. Veiem que, de unidor, es fa molta divulgació de la recerca en català, és a dir, les tres llengües s'utilitzen en la majoria dels casos, i quan parlem de divulgació, sobretot, en català i castellà. Volem, i en anglès, el que és la comunicació estrictament. Volem que hi ha una certa diferència en funció dels àmbits. Segons les àrees de coneixement a les ciències experimentals, predomina més l'anglès, en el cas de les ciències humanes, predomina més el català, en el cas de les ciències de la salut, també l'anglès, i en el cas de les ciències socials, el castellà seria la castellà més... més utilitzada. Per tant, aquí hi ha també una certa diferència en l'impacte social que té cada tipus de recerca. I... vam demanar si havien requerit suport de la universitat en la traducció a la correcció. Veiem que hi ha una gran demanda de suport en l'ús de l'anglès, en les correccions, però també un palet, una mica, un 5% en català i una menòria en castellà, aquest 2%. Potser vaig ser jo, que vaig fer un article en castellà, i vaig... I vam demanar ajuda per tenir-ho tot correcte. Propostes, molt resumidament, propostes que poden sortir de l'estudi, donar suport a la divulgació de la recerca en català, des de les universitats, des d'un nevesari institucional, és el que caldria esperar. Esperar, i és qui ho pot fer, des dels rectorats, promoure serveis d'edició, d'articles i de material audiovisuals, a dir edició en el sentit d'apoder traslladar el coneixement científic o els projectes de recerca a un llenguatge més popularitzable. Per tant, en format audiovisual com en format escrit, promoure revistes i portals existents en català, és a dir, aquelles eines que tenim, sigui la revista mètode, sigui la revista pensem, promoure-les i utilitzar-les o crear-ne de nous o crear-ne alguna de pròpia de les universitats i recorreix aquesta bastant divulgativa d'alguna manera, perquè entenem que és una forma de socialitzar, socialitzar és una forma de democratitzar la recerca i implica un benefici per la societat. Aquí acabo, i si teniu preguntes, miraré de respondre-les.