 Ja, så kan jeg sige velkommen her til Aarhus Universitet, hvor der er folkemøde i dag, og hvordan man prøver på at tage forskellige dagshortner op, som har direkte indflydelse på den debat, der bliver ført i samfundet. Og det lykkes med dagens program, og det lykkes også med det følgende, fordi det, vi skal høre og se på nu, det handler om lavbrunsjord, som har X-faxer i klimakampen forstå, hvorfor og forstå, hvorfor det er vigtigt. Og hvorfor det er vigtigt, kan man sagtig se en avis, som ikke er min egen, jeg er uddannelsredaktør på politikken, men information har i dag, i den service fra i dag, en artikel om at håbevde om en bred grøn aftale for landbrudsmulver, det vil sige den håbevde aftale om landbrudsmulver, og så skal der jo findes andre måder, hvis vi skal reducere vores klimapåvirkning. Og der er det her en debat, der kommer nu. Det er faktisk en god måde at komme til dig på det. Det er sådan, at Danmark som de fleste ved skal reducere CO2-ledning med 80 procent inden 20-30. Hvis det skal ske, så har vi travlt, der skal ske meget. Og der er det i den her sammenhæng, er landbrudet selvfølgelig helt central, og helt central er også de her lavbrunsjord. De spiller en meget, meget vigtig roll i det. Og forstå hvorfor, forstå hvorfor det er vigtigt. Der er der altså tre meget klog mennesker på den sag, og det er Lars Ellsgård, der lægter i agroøkologi. Det er Måns Hummelig Krog Grave, der er sektionsleder ved Institut for Agroøkologi, og så er det endelig Morten Tune Strandbær, der seniorråd giver ved Institut for Bioscience. Så følg med i den debat. Følg med i at komme nært tætere på, hvordan Danmark kan reducere sin klimamål, og hvilke variere der er foran noget derhen. Tak for nu. Danmark vil reducere CO2-utledningen med 80% til 20-30%. Det betyder, at vi har travlt. Men måske findes der en game changer i landbruget, nemlig de såkaldte lavbrunsjorder. Men hvad er det? Hvorfor er det vigtigt? Og hvorfor er noget, der egentlig lyder ret simpelt? Faktisk ret svært. Velkommen til Aarhus Universitet i Foulum, hvor vi i selskabet med tre forskere skal høre lidt om lavbrunsjordens X-fakter i klimakampen. Jeg hedder Måns Græve og seksionsleder på Institut for Arkeologi på Aarhus Universitet. Jeg skal snakke lidt om danske lavbrunsjorder. Grunden til, at vi snakker om lavbrunsjord i Danmark, det har været meget op i pressen de sidste par år, er, at vi har store CO2-emissioner fra lavbrunsjorden i Danmark. Vi regner med, at ca. 10% af de danske CO2-emissioner kommer fra de dyrke lavbrunsjorder. Hvis man ser, at i forhold til landbruts CO2-emissioner, så kommer der ca. 30% af CO2-emissioner fra lavbrunsjordene. Lavbrunsjordene er en meget kompleks gruppe af jord, og er karakteriseret sådan hudkarakteriseringen, at de har højtstående grundvand. Lavbrunsjordene findes hos særlig to steder i landskabet. De findes i årdalen, som vi kan se på billederne her. I årdalen er langs årene langs eller omkring søger, og så findes de på de store lavet læggende områder. For eksempel på Sten- eller Haralds havbund i Vindsyssel, eller i de store lavet læggende hedslætter i Sønderland. Lavbrunsjordene dækker historisk et meget stor del af Danmark, og de seneste opgåelser, vi har lavet af Lavbrunsjordene, viser at ca. 900.000 ha i Danmark, omkring ca. 20% af landskabet, har været lavbrunsjord på et tidspunkt. Det er nogle historiske opgåelser, og der er ikke længere 20% af landskabet, som er vort. De vodeste af Lavbrunsjordene i Danmark, der hvor Grundland standen står nærmest jord- og fladen, derfor har vi ophubbet organisk materiale. På grund af, at vi har andre overforhold, så kan det organiske materiale ikke omsættes, og så bliver det ophubbet henover tiden. Vi snakker om kære og høje moser. Vi snakker om lavbrunsmoser, som vi kan se et eksempel på. Her kan vi se, hvor leves, man kan se en udvikling i landskabet, hvor vi i historisk tid har haft søger, som langsomt går til i røresumpe, som bliver tørre og tørre og kære, og til sidst så får man danne en høje moser, som er helt løsredet fra Grundvandet, men som kun er født af nedbørn. Vi kan se et eksempel på vegetationen i en lavmose her, og her har vi et eksempel på en spagnummose, en højmose fra Nordeland. Lavbruns jordene deler man op i de mineraliske lavbruns jorder og de organiske lavbruns jorder. Vi har cirka 900.000 ha lavbruns, som jeg har vist, og der er cirka 73.000 ha, som er tørv i en opgørelse, som blev lavet på baggrund af en kortlægning i 2010. Tørvjordene billede, når de drænes forsvinde langsomt, og jeg har et eksempel fra en undersøgelse, vi har lavet på store vilmose, hvor man kan se, at den stiblede linje angiver tørvmosens overflade i 1880. Den fuldt optrukgende linje angiver tørvmosens overflade i 2008, og den stiblede linje er den underliggende sten, der har overflade. Som I kan se, så mangler der en 3-4-5 meter tørvmosen i forhold til mosens oprindelige tomografi. Alle de materiale, som er forsvundet her, er omdannet til CO2, som er kommet op i atmosfæren. Vi kan også se her, at forskellige arealenvenser har forskellige indflydelse på, hvor hurtige tørven forsvinder. Til venstre har vi en fredig tørvmose, og her kan vi faktisk se, at tørven vokser, eller at motion vokser stadig, og den er vokset en meter siden 1880. Vi kan se, at det meddelste område her, har vi kartoffeldyrken, der har vi også en ret stor tørvsætning, og den østlige del af området her, der har vi pinst og mossebrug som stadig væk høster og tørv fra området, og her er tørven næsten væk. Hvis vi kigger lidt på den historiske udvikling af tørvetudbredelsen, så kan vi se, at vi har, som sagt, de 900.000 ha labbrun. Vi havde 1.955 ca. 118.000 ha rigtig tørv, 3.050.000 i 2010. Vi har estimeret, at den udbredelsen nu er ca. 65.000 ha, og vi forventer, at den falder til ca. 47.000 ha i 2050, hvis vi ikke ændrer vores anvendelse af motion områderne. Grunden til, at tørvejordene forsvinder at dræning. Tørvejordene og motion er ingen, og der er blevet en dræne i århunderet i Danmark. Det startede med munkler, som begyndte at dræne de våde enge i 1200-tallet. Men den rigtig intensive dræning af tørvejordene starter om ca. 1850, da man opfinder teildrænrøret i England. Udbredelsen af teildrænrøret bræder sig som en løbe i til resten af verden, og vi kan se, at der er meget stor dræneaktivitet i sidst talletil 1800-tallet. Midten i 1900-tallet kommer der som resultat af cancergade, fordi en kæmpe oplomstring er en ny dræning, speciellt i Laubonsræland. Der er til stedet ny dræning, og vi lige holder sig af drænen i Danmark. Hvis man skal stoppe CO2-emissionen fra tørvejordene, så skal de vådlægges. Hvis vi kigger på udbredelsen af Laubonsjordene, så er de meget ofte sammenlige i de store åtal, og som på sladerne, som er nævnt tidligere. Jeg har lavet kort over de 10 største sammenhængende Laubonsræaler. Her i tabellen har jeg vist de fem største Laubonsræaler, som samlet dækker et areal på ca. 20.000 hektar. I forbindelse med vådlægningen forklager jeg faktisk, at man laver nogle nationale laubonsområder, hvor man har en nationelt strategisk indsats på en vådlægning, så man går lidt væk fra den losrærdrævende laubonsordning, som man har for øjeblikket. Hvis man opretter nationale laubonsorgområder på linje med nationale parkerne og naturområderne, så vil man kunne lave en intensiv indsats til en vådlægning af disse arealer. Men hvordan det skal gøres, er selvfølgelig politisk børsmål. Tusind tak for et spændende opleg mod skrive. Jeg kunne godt tænke mig at grave en lille smule mere ned i tørre jordens forsvinden, men før vi begynder at snakke mere om det, var jeg ikke inviteret ud i et af de store områder, når odalen der ligger lige syd for. Absolut. Det var godt, vi kom her ude i morgens. Det var det her med tørre jorden, der forsvendte. Ja. Vi har jo kigget på det, hvor meget vi tror, der forsvinder, og vi lavede et understøjelse i 2010, hvor vi prøvede at kigge tilbage for den kortlægning, der var en 95er, så det ser ud som om nu, at der forsvinder omkring 1000 hektar områder fra 2010 til 2020, er de rigtige tørre jord. Altså, det er ajale, vi snakker om på, 90.000 hektar. Og det skulle vi så nedskrive ajale med hver eneste år, og det betyder jo også, at for eksempel det kort, vi udarbejde i 2010, det er alle langsomt, som bliver mere og mere for el, kan man sige. Hvis man nu står på en tørre jord, et sted for eksempel her i nørdalen, der er jo relativt store tørvermængder, i hvert fald nogle steder, så laver vi en understøjelse sidste år, hvor vi kigge på nogle af de lokale tæder, vi besøgte i 2010, der må vi gennem besøgte i 2020, og der ser det ud som om, at der forsvinder en til to centimeter områder af tørre jordene. Og det vil sige mig, den gennemsnittelige tørre dybde i Danmark, den ligger omkring 50 centimeter. Og det vil sige, vi har jo et eller andet sted, mellem 30 og 50 år tilbage, så er der langt hugebratten af vores tørre jord jo ikke. Men der kunne det jo så virkes som en ret åbenlys løsning på det. Det kunne jo så være at gøre jorden våd igen. Er det så simpelthen, som det lyder? Er der nogle risici og nogle ulemper i det, som man skal huske på? Tilsæt kigger vi jo på CO2-emissionen. Og vi ved jo, hvad der er på de vælddrene tørre jord. Det har vi en emission, der ligger omkring 40 ton CO2 per år per hectare. Der er jo nogle andre ting, man har nødt til at tage hensyn til i forbindelse med vådlægningen. Der har været det sidste i pressen med en del diskussion om metagen, som er en meget kraftig klimagass. Og vi ved jo, hvis vi totalt vådlægger nogle af tørre jordene, så risikerer vi, at emissionen af metagen gør, at vi egentlig ikke får den effekt, som vi har håbet på. Så det er en af de ting, man skal have undersøgt nærmere, hvorvåret skal vi lave jordene, for at vi får den fulde effekt af vådlægningen. Man kan sige, at der er også nogle andre effekter, hvor vi er noget usikker på miljøeffekterne af vådlægningen. For eksempel har vi lavet nogle undersøgelser med fosforlægkeasje fra vådlagt og aerialer. Det ser ud som om, at faktisk under nogle omstændigheder på nogle aerialer, så får vi en meget stor fosforpult ud af aerialerne i forbindelse med en vådlægning. Så det er noget af det, vi skal have mere styre på i de nærmeste år og fremover. Så kan man sige sådan helt rent hytologisk, hvis vi harer vandstaden 1-2 meter i lavbundsarialerne, så kan der jo være nogle effekter på vej og hus eller anden infrastruktur, som gør, at vi simpelthen ikke kan vådlægge nogle aerialer af den grund. Så der er en helt række undersøgelse, man bliver nødt at lave, før man bare kaster sig over en vådlægning af aerialer. Så det skal gøres med omtanket, vil jeg sige. Så det, der egentlig måske kun lyde en lille smule latch og åbenbart, det er på ingen måde det? Nej, der skal lave sådan en prioritering af aerialerne. Det må jo være at bygge på den viden, vi har i øjeblikket, og så må vi så forbedre vores viden i årene fremover, så vi kommer til at lave nogle bedre og bedre vådlægninger fremover. Det bliver jo en lang proces, de næste 20-30 år. Du har arbejdet foran om årenskab. Det har jeg. Tak for din tid. Velbekommende. Jeg hedder Lars Ellsgård, og jeg er lektor ved Institut for Agroekulgik. Og jeg vil fortælle lidt om, hvad vi ved om lavbundsjonens klimabelangelse. Når man kigger ud over sådan en lavbundsjon, så ser man det, og det er jo alt det, der er over jorden. Hvis vi skal prøve at forstå, hvad det er, der styrer emission af drivhusgasser for lavbundsjonerne, så skal vi højere fokusere på det, der er under jorden, og som man ikke umiddelbart kan se. Lavbundsjonerne er specielt interessant i den sammenhæng, fordi de har et meget højt indhold af organisk stof, som er aflejet igennem flere tusinde år. Så hvis man sammenligner kulstofindholdet i en mindel mineralsk landbosjure, med det kulstofindhold, vi har i de organiske lavbundsjure, så har vi med dybden en meget højt indhold af kulstof i de organiske jord. Og hvad betyder det så? Jamen det betyder, at der er et stort potentielle for omsætning af kulstofet, fordi under jorden i et afbundsjoner, der har vi miljarder af mikroorganismer, som lever af at nedbryde det her organiske stof, som er akkumuleret gennem flere tusinde år. Og mikroorganismerne er, som over mikroorganismer antyder meget små, så en målstock på 10 mikrometer, 0,01 millimeter, det er allerede en stort målstock, hvis vi snakker mikroorganismer. Til gengæld så er der en miljarder af dem, så der er samlet aktivitet, det gør, der kan frikke i store mængder af det her organiske kulstof, når det bliver nedbrudt af mikroorganismerne. Og slutprodukterne er enten koldtirksid, CO2 eller metan, som har formen CH4. Og begge drevhusgasser har også dine indhold i atmosfærerne, derfor er der stort fokus på at undgå yderligere stigninger, så vi kan menneske den global opvarmning. Det vil altså sige, at siden vi ikke kan se det, så foregår der processer under jordoverfladen, som gør, at vi får frikide metan, eller CO2 for de her lavbundsjord. Og det, der styrer, hvad der bliver frikidt om det metan eller CO2, det er i høj grad, hvor meget vand der er i jorden. Det er sådan, at hvis man har en jord, som er velddragede, så har man ikke så meget vand i jorden. Det betyder, at alle hulrumme i jorden er fyldt med luft, og luften indholder ild, som er godt for plante rødderne, men også godt for de mikroorganismer, som lever af en ledbrud i organisk stof. Så de vil have gode forhold, og de vil være i stand til at omsætte en hel masse af de her organiske stof til CO2, så vi får en meget høj emission af CO2, når vi har en dregede organisk jord. Hvis jorden er mod at vande med det, så er alle porerne i jorden fyldt med vand. Og så vil ilden have langt svær ved at trænge ned i jorden, og derfor så begrænser man hvor meget CO2, der bliver frikidet. Til gengæld så fortsætter mikroorganismen deres aktivitet, men det er nogle andre typer af mikroorganismer, der bliver mere aktive, og de har som slutprodukt metan i stedet for CO2. Så man kan altså have en frikildt af metan, når man har en rødelagt organisk jord. Det der er sket fra tidens morgen, da der bliver akkumuleret koldstof i de her jord, så er det sket under forholdet over vandmetet. For så at kunne bruge jordene i landbosmæssigt sammenhæng, så har man været nødt til at drene dem, og få vandet fjerne, som man kunne forplanter til at vokse, og også kunne køre på jorden med landbosmaskiner. Det betyder, at den mængde koldstof, der er i jorden, nu bliver udsat for en stor mængde ild, og derfor får vi de her store CO2-emissioner fra de organiske jord. Man har dregnet siden 1800-tallet, men jeg har et eksempel herfra, hvor man startede nogle dreningsforsøg i store vildmose, og det, der har vist på den figure her, det er overstallende fra 1930, og så frem til 2020. På X-axen og på Y-axen har vi højden af tørvelade, der fandtes i vildmose på det tidspunkt. Og ved starttidspunktet, der blev jorden dregnet, og der var hadet tørven en højde på 4 meter, men allerede efter 20 år så meget af det tørve, det er for surnet, og det skylds sådan blanding af fysiske processer, men i høj grejer, de her mikroorganismer omsætter tørven, og simpelthen brenner den af, og frigiver en masse CO2. Og det er en proces, der også fortsætter i dag, og skal man stoppe den proces, så er man nødt til at forhente, at der kommer så meget ild til jorden. Og det er så, at det vi kan gøre, hvis vi går ud og prøver at vødelægge nogle af de her organiske jord, altså få hulrummelige jorden fulgt med vand i stedet for luft, og i grønns mikroorganismes aktivitet, så de danner mindre CO2. Men som jeg nævnte så er der så til gengæld en risiko for, at vi får denne metan, som er en stærkere drivhusgas end CO2, så der er en balance mellem, hvor meget man kan speje i CO2, kontra hvor meget der eventuelt vil kunne blive dannet af metan. Og det er noget, at man skal have fokus på, når man skal afveje fordelene, og udlemper navere, og vodlægge organiske jord. Det er sådan, at hvis man vodlægger jordene helt, og vand helt op til overfladen eller 1 cm det under, så får man en høj udledning af metan. Men allerede hvis man bare har en vandstand, der måske er 10 cm under jorden, så får man en lang mindre udledning af metan. Og der har vi vist i nogle forsøger over 2 år, hvor vi har prøvet at holde en vandstand, midle vandstand på 1 cm eller 3 cm eller 9 cm. Og vi kan se, at jo tætter, at vi kommer på jordfladen med vandstanden, så har jeg risikoen for, at vi får udlægt metan. Hvis man kigger på tværs og internationale undersøgelser og prøver at se på, hvad effekten er at vodlægge de her organiske jord, så er der her at optage nogle data fra en datasyntese. Og det man kan se, det er i de usgraverede søjler, der er vist, det er de emissioner, som vi har i gennemsnit, når vi har jord, der er dregnet. De skraverede søjler viser, hvad der bliver forventet emission, når jordene bliver vodlagt. Og det er vist for 3 gasser CO2-metan, og så også lattergas. Og så det skrev regnet sammen som GVP, som er summen i global warming potential, altså det samlede mål for CO2-equivalenter. Og det, jeg kan se, det er, at der er altid en nettoeffekt at få vodlagt jordene, men besparelsen kommer på CO2, og CO2 til gengæld så kommer der en mulighed for øjning af metan. Og derfor er det også sådan, at effekten af vodlægning vil ikke være lige store på alle typer af organiske jord. Det kommer an på, hvad jordene har været brugt til, før de bliver vodlagt, og hvor meget næringstof, der er i jordene, på det tidspunkt, hvor man vodlægger dem. Det, der står her som jord i omdrift, det er svaret til at mændige dyrket jord, hvor der har været måske dyrket koren, og der har været gød og så videre. På CO2, man får så lidt ekstra metan, men samlet set så er der en stor klimagevindst ved at vodlægge de her jord, der har været i omdrift og været dybt dregnet. Har vi derimod en græsmark, som har kun været svaret dregnet, så vil der fra starten være mindre udlægning af CO2, men vi vil stadigvæk resistikere, at der kommer noget metanudlægning i forbindelse med vodlægning, og derfor er nettoeffekten mindre, når vi snakker vodlægning af den her typer organiske jord. Den tredje klimagas, som var vis på figuren, som jeg kan snakke med, er så meget om det her lattergas, som kommer fra kvælstofkredsløb i de her jord. Og der er det sådan, at i dregnet jord har vi et vest udsliv af lattergas, som er en meget stærk drivhusgas. Og når jordene bliver vodlagt, så er menneskes udsliv af lattergas, så derfor har vi et yderligere netto bidrag til en klimagevindst ved vodlægning af de organiske jord. Men der er selv skov. Nu snakker vi om nogle netto klimagevindster. Finnes der også nogle uanskede side effekter med det her? Maxi, nu har vi jo kigget på emissioner i den her atmosfæren i klimagaser og set, at der kan være en netto givindst ved vodlægning. Men der er selvfølgelig også nogle tab til vandmiljøet, og der er det sådan, at der kan være på en del fosfer i de her jord, som når jorden bliver vodlagt og bliver anordet, så kan fosferpullerne blive frigidt, og det kan måske have nogle uanskelede konsekvenser for den omgivning af det tur og vandmiljøet. Så det er også noget, man skal have med i betragningen, når man skal overveje udlemper, fordel ved at vodlægge organiske jord. Der er der at forveje mod. Jeg hedder Morten Strandberg. Jeg kommer fra Institut for Bavarsagens på Aarhus Universitet. Jeg skal snakke om det her udtagning af lavgrundsjord, og jeg har kaldt overskriften, Hvordan det forbedrer natur og biodiversitet. Og det gør det, og sådan set så kunne man sige, så var foredraget slut nu, for ja, selvfølgelig gør det det, når man stopper med at dyrke jorden og laver det til natur. Så bliver det bedre, så kommer der mere natur og mere biodiversitet. Det vigtige er, hvordan får vi det gjort endnu bedre, end det, der bare vil komme af sig selv, lige uden videre. Det handler om målsætning, monetering, ressourcer, adaptiv forvaltninger. Det vil jeg komme ind på i løbet af det her foredrag. Her ser vi et stykke lavgrundsjord med græs på, og der er ikke så meget andet græs på det. Og det er i drift, og der bliver høstet græs, sikkert flere gange om året, fordi det er meget læringsridt det her. Næste billede viser også noget lavgrundsjord, men her har man faktisk gjort noget, fordi man har en målsætning om, der skal komme mere biodiversitet, end hvis man blot lægger det godt. Der skal komme ting som vokser på næringsfærdige jord, så man har pløjet det rige forstfor og kvæst at holde de jordlag, det har man pløjet ned, så sandladet har blåttet ned, man har også bunket noget af det samme i de bunker, man kan se midt på velvede og putte noget sand på. Det er sand, det har man taget fra nogle huller, så der har også kommet nogle små sør, og så er der natur. Næste billede, der er en græset lavgrund, sikker noget lignende det får i billedet, men her har man simpelthen skrællet hele, det er næringsregel af at køre det væk. Det fik man folk'spenge til, det er fordi det er ret dyrt, men det giver en meget varierede natur. Hestene sørger så for, at mange af de her kulturarter, som måske ville komme, de bliver græset væk. Der er også en målsætning her, der er faktisk, at man skal have en sommerfuldt herindvand, så noget her kan komme til at se ud om 1000 år. Eller om 200 år, så har vi det her stykke lavgrundsnatur, som har eksisteret rigtig længe. Vi kan se, at der er de her forskellige i højde nivå, så der har valgt nogle steder, og lidt tørre andre steder. Og så kan vi også se, hvis vi kigger godt efter, at planterne i vokser klumpede. De vokser ikke sådan homoget fordelt. Det vil jeg komme ind på igen senere. For at snakke lidt om ressourcer, så har jeg valgt det her eksempel, for det er en af dem, man ved noget om, at hvad den egentlig har brug for sådan en hund af blåhat jordbil, som er den, der er til venstre på billedet, den skal bruge 11 blåhatblomster for at kunne gennemføre sin cyklus og få nogle unger på vingerne til næste år. Hvis vi har en population af dem, for eksempel 10 hunder i det område, så skal der være 156 planter af blåhat. Det er rigtig mange, og det ser vi ikke så tit. Men hvis der så også kommer græssende dyrerspiser eller der kommer byer og tager alt pollen fra blåhatten, så skal den bruge endnu flere. En sjov historie om den her, det er, at den samme eksisterer med en snylder som hedder blåhatwebsbil, og nogle svenskere, dem der står ned i hjørnet Larsen og Franssen, de undersøgte det her, og de fandt ud af, at hvis den her blåhatwebsbil skulle interagere med blåhatjordbilen, så skulle der faktisk være mere end 2800 planter af blåhat. Det er sådan, så fungerer naturen. Næste billede så kommer jeg ind på noget med resurser og sådan nogle ting, og det er noget med konfiguration og sammensætning og tilgænglighed af dem her. Konfigurationer, det handler om, hvordan resurserne er fordelt i landskabet, om de er homogenet fordelt eller heterogenet fordelt. Vi så på billedet fra den gamle lavebundsjord, at de var heterogenet fordelt. Mens, at på en kornmark, der er tingene fuldstændig homogenet fordelt. Det handler også om, at vi i resurserne er adskilt i rum, eller om de er overlappen i rum. Så handler det om kvalitet og kvantitet. Det er over til højre på figuren op for oven. Der handler det om diversitet af resurserne. Hvor mange arter er blomsterer? Er der redesteder til de her dyr? Er der foder planter, hvis det er en sommerfogl? Og så videre. Det er sådan en måde at anske det her på videnskabligt, og det kan man gå ud og undersøge og monetere, hvor mange er der egentlig, af de her resurser, og hvordan er de fordelt i landskabet og hvad kvalitet har de? Adaptiv forvaltning. Det handler om, når man har lavet tiltag. Så kan man jo enten, som man gør. Det er meget almindeligt i Danmark. Man ser ikke, hvad der sker. Man forventer, at det sker. Men hvis man har en målsætning, så må man jo følge op på den. Det gør man med monetering. Udfordringen kan jo så være i de her labbransjord, at der er masser af næringsstoffer i det. Som vi så på nogle af de første bilder, så kan der være gode grund til at skaffe sig af, at man har en ambitiøs målsætning. Men hvis man nu ikke når målsætningen, så må man lige overveje. Hvad gjorde vi forkert? Hvad havde vi for mange dyr på? Hvad havde vi for få dyr på? Hvad er der for mange næringsstoffer? Så må man tilpas sit tiltag, som man kommer tæt op på målsætningen, eller også må man lave en ny målsætning. Måske er der kommet noget andet godt, som man slet ikke havde forventet. Det er vigtige Adaptiv forvaltning. Det er også, at man samler viden op under vej, så man bliver klogere hen af vejen. Det handler egentlig bare om, at når vi laver sådan noget, så er det vigtigt at have en målsætning. Det er vigtigt at følge op på den med en monetering, og være parat til at tilpasse sine tiltag. Det var heldig, at du ikke stoppede forordret. Så lige i starten der, Vårdens Strandberg. Tak for et spændende opleg om lavbunds jord. Men må jeg ikke lige have lov at vente tilbage til målsætningen? For der er vel også nogle ting, vi skal være sikre på, blandt andet om de her græssende dyr. De så rent faktisk spiser de arter, som vi gerne vil have med, når så at vi åbner forbrugene af det. Det synes jeg er godt at spørge små. Tak. Det synes jeg er godt, at jeg vil svare på, og jeg tænker, at det ville være rigtig god ide, at vi tager udenfor at gøre det, så vi kunne se området, der passede til det her. Lad os tage udenfor. Græssmus, du står vi her i Nørrøvdalen, og du spurter om de græssende dyr, om de gjorde det, man forventer. Det kommer jo lidt ind på, hvad man forventer. Hvis man forventer de græssende dyr, bare gør det, som græssende dyr gør. Græsser, og holder naturen lys op, men så får man jo noget. Men hvis meget forventning om nogle problemarterne, for eksempel som lysesivne, det er nede for svinder, det kan vi ikke være sikker på, fordi dyrerne, de spiser, det de bedst kan lide, og lysesivt, det er der ikke ret mange dyr, der kan lide. Der kunne også komme røde eller pilig større mængder dernede, og det skal dyrerne også være meget, meget sultende for at spise. Og så sker der det, at så forsvinder alle de der urter, som vi gerne vil have, først, og så forsvinder ressourcerne for nogle ting. Nu siger du ressourcer. Det talte du også om indenfor. Ressourcer er rigtig mange ting, og ikke mindst, når vi kigger herude over Odalens, mange folk i naturen. Hvilke ressourcer snakker vi konkret om, når vi snakker i din sammenhæng her? Ressourcer er mange ting. Lad os prøve at gå derhend, så kan vi komme med nogle eksempler. Ja. Men nu er vi kommet her til et sted, hvor der i hvert fald er nogle eksempler på ressourcer, og herinde har vi den lille lyserøde, med den der auror, som ikke lever den lille lyserøde, men der er en art, som har den som ressource, og som kun kan lise den unge. Det røde plattede blå fu, den var der faktisk lige før. Det er et eksempel. Den lægger sine æg på hejernepen der, og de æg klikker sig, og larven kan godt lide at have samlevd med nogle myre, som sikker dig også her på den bakke der. Et andet eksempel, det er den her midlige venterkasse, som vi kan se auroreren sidder derovre, og det er hanten med de orangevængere, men hunden lægger sine æg på kasseplanter, og venterkasse er en af dem, og det er en nødvendig ressource for den art, der er ting fra kassefamilien, eller korsblomstfamilien i hvert fald. Så det er eksempler på ressourcer. Vi står med i ressourcer selvfølgelig, vi har kløver, vi har græs, og det er ressourcer for dyrerne, og for bier, og lige nu har jeg ingen bier, der er jordbier her, og de skal have, nogle af dem, de specialister, kan kun lige en art, for eksempel blåhat jordbien, som vi havde fordraget, den kan kun lige blåhat, som vi ikke kan se lige her, for den blomstre ikke endnu. Men den jordbien, den skal vi så ned, og melde det pollen i sin jordræde, og det kunne være i den skroning der, og så gør det som vi siger. Så det er ressourcer, det er redde steder, det er blomster, det er bivemasse. Det er bivemasse. Tak for at oplægge, Morten, det var rigtig spændende. Ja selv tak, det var en fornøjelse. Tiden er gået, så lad os samle op, hvad vi har hørt de tre forskere at fortælle os om. Vi har hørt Måns græve for klare, hvad tørre jorden er, og at den forsvinder, så vi snart ikke har et aktuelt overblik, over områderne herhjemme længere. Vi hørte også, at der er behov for en effektiv rame, for at vodlægge de opdyrkede, kulstofri lavbunds jorda. Lars Ellsgård slog fast, at der er en netto klimagevendst i at vodlægge jorden, men at der samtidig er en stor opgave i at finde frem til de bedste egnede områder her og nu. Og endelig hørte vi fra Mortens Strandbær, der foreklagede, at mens markere er flade og ensartede, så er naturen alt andet end. Variationen i naturen bliver op til at selv at finde frem til, hvis vel og mærke, vi ønsker den. Det er stof til eftertanket, når man står her midt i den smukke nørdalen, og kigger ud.