 Det här är en LibriVox-inspelning. Alla böcker för LibriVox är av allmän egen dom. För mer information eller för att erbjuda dig dina tjänster, besök LibriVox.org. En nicksul kvinna, ett, den o-bunna flickan av Emily Flygare Carleen. Kapitel 8 Herskarinnans färgskiftningar, Något och Moses. Damerna hade slagit sig ner vid ett bord, med bär och fruktar. Herrarna omkring ett spelbord. I rummet rådde denna temperatur av förstämning och tröghet, som alltid lägar medföra benägenhet till gäspningar. Du gick vid särskilt gott lyne, min lilla hortens, så hade du håvet rätt strådinnan. Jo bevars, sötatant, men jag tänker på mina smådar hemma. Det är så lyckliga, du är lekemälan. Här är och, återtog hennes nåd, lite tråkigt idag, att vårt kyrkfrämande så snart skulle resa. Åh, det var ingenting förlorat, menade Olga. Hennes nåd smålog, det fanns en tid, då är det trevligare liv på Dagby. Men de kastade en hemlig blick på spelbordet. Då umgängs tonen anslås av, då lika mycket, jag förlåter er av allt hjärta, om ni unga damer skulle gäspas mula. Men se här, utbrast Olga, ju hon visade igenom balkongdörren. Här kommer den som ska blåsa liv i bildstoderna och frästa på deras särskapsgåvor. Hjärt nu, se hur det redan lyssnar efter ljudet. Gedit kommer, ropade hon högt, och vid denna signal lämnades Janne genast så som ensam innehavare av spelbordet. Det tre friarna hastade att pröva vem som skulle lyckas att bli den första. Men var hade hon tagit vägen denna lekande herskarinna som på förmedlingen så nodigt avskedat dem? Om det icke erhållit en flyktig hälsning, skulle det ha trott att hon ej sett någon dera av dem. Då långsamt och tankfullt och med ett utseende som återspeglade allt annat än solskyen gick upp för trappan till sitt eget rum. Det tre herrarna blev kvarstående med stirrande blickar och temlingen förlägnade över att det i varandras närvaro lidit detta nedelag. Men slutligen blev just detta sista ett slags tröst. Tyder bevisade åtminstone att deras gudomlighetsmissnöje ej var riktad åt någon enskild, utan att om något missnöje verkligen fanns, det då i lika grad ägnades alla. Hennes känslor har blivit uppskakade av predikan Söderbaronen som först yttrade sig. Jag tror snarare inföljpresidenten att den infamar bondlukten av åbrodinverkan på hennes nerver. Jag minns ännu sedan sist då hon visade mig den enskilda grejsen att begära mitt sällskap åt kyrkan hur jag led. För min del utläds i översklejt väntan. Gör jag mig böven på att herrarna båda två har oret och att det verkar mer eller mindre än en av hennes vanliga kapriser. Hmm, Söderbaronen. Hmm, hmm, Söderpresidenten. Man insåg att ämnet ej var lämpat för disbyt. Jag vet icke, återtog översklejt nanken hur herrarna hade ställt med sin tid, men jag ärna snart så efter att mitt hö blir ordentligt inkört. Och jag inföljbaronen nödgas ändra dagen hem för min stora vattenledning som ska komma att medföra en obeskrivlig nytta. Jag, fullbordade presidenten, har länge sedan beslutat mig för en badresa hur jag hittills av artlighet mot hovrets rodinnan icke vill att avbryta min en gång bestämda lantur. Vefallar fröken middag hit upp eller går fröken ned i matsalen, borde kerstin. Inget dera fröken edit kastade hatten, den mest förtjusande i sin genre på ett bord, mantiljen på ett stol och sig själv på soffan där hennes gestalt är den osökta ställningen med de små fötterna hängande utanför de röda bekledna enda och tog sig ganska väl ut. Får jag börja upp kaffe då? Snör upp mina kängor. Kerstin verkställde ödmjuk befallningen, men sedan de broderade toflerna blivit upp skjutna upprepade hon. En kaffetfröken lämnar mig icke sälles förvånad men mycket mislynt över att fröken skulle bli utan både middag och kaffe med kerstin på väg att gå då fröken med att vänta lite ropade henne tillbaka. Ge mig boken där i fönstret och näst duken sett så hitet i glas friskvatten och sig till att jag icke blir störd, jag är sömnig så fort kerstin tillslutit dörren reste sig erligt åter upp men långt ifrån en sökande över förströelser av boken blev denna icke ens öppnad däremot tog hon vattenglaset med en häftighet som utvisade stark rörelse och sedan hon tömt innehållet där hon går fram och åter på golvet en fort, en långsamt med den färgen på hennes ansikte skiftade lika snabbt som bröstet höjdes och sänktes under inflytelsen av denna synbart djupa sinnesro var redigt obeskrivligt skön hennes stora ljusbruna ögon insveptes ena sekunden liksom en dimma av tårar en andra gnisterade av en fraktfull harm under den tredje åter upptog deras speglar en bitter förödmjukelse som liknande blick snabbt lämnade rum för ett nytt hemlighetsfullt välde vilket kom dem att lysa av en övergjordig glans men också att strax därpå sjunkat tillsammans nej var det ena ord som då då undslap hennes läppar nej miljoner gånger nej efter uttalandet om alla dessa nej syndelsennes krafter uttömda hon brast i tårar ladde sig åter på soffan och grät sakta men med detta uttryck av tröstlöshet som tycks ge allt hopp förlorat vi får då icke se Edith i afton sa den timme senare den täcka hortens till hovret Trudinnan som kämpade med att dölja sin förtrytelse det skulle tro, började hon snäft att det är något så vanl men längre han icke hennes nåd tyner att toner från en frisk klingande röst hördes i förmaket och i nästföljande ögonblick inträd Edith lugnit juligheten och behaget till självt sedan hon med en lätt byning helgat sällskapet vi kom fram till sin mor kysste värnasfullt hennes hand och med ett smålende och en blick som kunnat smälta den mest befästade moders hjärta förlåt mig goda mamma men sanningen att säga jag har så trött av alla mina ansträngningar att jag behövde en halvt timmes söm jag icke knappt sett till dig förr på hela dagen svarade hennes nåd ännu bibihållande sin stela hållning så ska mamma se mig hela aftonen istället och hela dagen i morgon och hela dagen i övermorgon du från solens uppgång till dess nedgång är när jag sitter här och arbetar på lika gott vad ni ska väl få se tyd du, hår tjänst lilla reser vilket från oss i afton aknena små vad tänker du på vår tjänst antog ett utseende som tycktes bevisa att det skulle vara någonting nära nog himmelskriande att avtruka henne ett gyligt löfte nå, därom får vi tala sedan nu måste jag hälsa på min kära farbujanne och innan gubben hunnit komma upp från spelbordet låg Edits runda vita arm omkring hans hals med en dotters förtrolighet bjöd hon honom därefter sina läppar och detta mitt före tre friarna du överrumplade mig ju ordentligt min du, sade farbujanne med din hans småmysande stök sig omkring munnen det var nog synligt för var och en att Edit var hans ögonsten olga blått hans kära brorsdotter inte ett spel längre mina herrar, bjöd herskarinna hur kan ni väl företa i något sådant dödande tråkigt på denna varma eftermiddag jag har aldrig farade presidenten med en blick ärnatt att vara sublim för att omtalas att man lider av värme sedan solen gott ned säger mig för all del här president om denna vackra fras svarvades före eller efter syndaflodan det skulle verkligen roa mig att veta men se här hur vår baron sätter mig i förlägenhet med sin artighet att rulla fram den där tunga eman tackar ödmjukast får jag då hos överslöjt namten supplicera om det lilla bordet där borta hos farbror om en kort lek så ska jag göra mig ett nye av att spå herrarna så viskade olget till hortens nu får vi väl se om här ej blir annat liv och där satt nu edy men se billas högtilliamin hennes förtjusande ansikte strålade åter som den unga dagen ej ett enda spår förrådde att någon sin ett månskymt glänsen i hennes livfulla ögon eller kastat en skugga över hennes vita panna det fyra herrarna hade tagit plats i en halv cirkel framför profetissan men farbror gärne utbad sig att slippa vara in begripen i spådomen till sannogen att säga hade farbror sin lilla vörnad för konsten Nåta bänne då den utövades av någon ärvärdigare person än den unga, glada, gedigt vi hagar herrarna låta ödet bestämma färgerna och välja själva jag voterar för ödet måde göra slag i saken så hade överslöjt nanten det båda andra rivalerna röstade för samma gudomlighet med behagfull fingerfärdighet blandade nu edit det fyra essen och sedan hon av den format den solfjäder vilket hon några gånger svävade fram och åter i sin vita av blikstrande ringar prydda hand och göd hon dem slutligen omkring gott vi är så ledes överslöjt nanten i klöver varonen i hjärter och presidenten i rutor åååå sökade presidenten med en slags blygblick det är trohetsfärg ödet har då redan åtminstone i ett fall gjort mig rättvisa vem skulle väl vara nog otacksam vi vill ha ödetsrätt visa, åtminstone aldrig den som gick övergivit hoppet. Oedit pratade, landade, och berädd ut på bordet den ena raden efter den andra, tills icke ett enda kort mera fanns kvar. Nu mina herrar, gäller det, är ni beredda att med undergivenhet mota vad helst jag förkunnar er, det tre friarna små lovblott. Nåvel, det har varit er egen vilja, kom nu endast ihåg hur oskyldig jag är, ifall ni icke blir nöjda. Herrarna nickade med en mimik som innehöll all den uppmuntran Oedit ansåg sig behöva. Till att börja med ser vi här en mycket lång väg, så som var och en antingen känner, har vägar alltid spelat en betydande roll i nunornas kaffe-konser. Jag misstänker starkt, att det begagnar kaffesumpen till påfyllnad. Varför deras vägar helder aldrig kan ta slut? Likväll är den som ligger framför er, låt mig se. Ett, två, tre, fy, fem, av en nästan omättlig utsträckning. Reser herrarna alla bort på den klär jag mig, så gott först som sist, i säck och aska, till dålar dagbyparken är i brottskan för höra genljudet av era röster. Men, apropos, det faller mig så bjärt i minne, att vi icke hann till något resultat, i det ämne vi avhandlade igår förmiddag, då Farbrugannes ankomst avbröt oss. Jag hade framställt en fråga. Kanske någon av herrarna ännu erinrad sig den? Jaa, åja, sa det baronen med ett nyttigt skratt. Det var ändå en rätt kvistlig fråga. För min del, presidenten skruvde sig fram och åter. Kan jag icke erinrad mig? Jo, återtog erit. Jag ville veta gärna tankar angående mosens långa färdig öknen, med isrälds barn. Och efter jag ej erhöllsvarigår, så vore det mig angenämnt, om jag nu fick höra vad ni ädla herrar för mer av den fyrtioåriga vandringen. Då samtalet erhöll en sådan vändning, seg Farbrugann nu upp och gick till frunstret. Han hörde dock med ett öra, fastan han syntes för djupad i åskådande av det vackra landskapet. Det är väl icke stort att förmena om den saken utlät sig överslöjt namten. Öknen tog naturligtvis icke riktigt slut för. Detta är även min tanke, inföl baronen. Min också, medgav presidenten, ty om man antar att han ouphörligt förvillade sig och att folket dessutom behövde vila, så är det ganska sannolik, helst ingen sannolikare förmodan finns. Detta själv syns verkligen har en slående klarhet. En meletid tror jag mig har spanat upp ett annat. Kanske har jag också läst det något städes. Detta vill jag ej bestämma avgöra, sa vi Edith, men helt filosofisk nu. Men våra öden i korthet då, i Nådga, avrött ängsligt baronen, som ej visste något tråkigare än då Edith råkade in på sådana resama ämnen. Och herrbaron, ingenting uppgår mot en angenhämspännning. Den stund vi väntar på något nye är alltid att föredra frappren nye till själv. Låt oss därför först avsluta vår lilla avhandling om Moses. Tror mig, han var en alltförstå och snillgick man för att, ifall han icke ägt ett enskilt intresse, ha tagit denna väg då han kunnat välja en kortare. Och min övertygelse är att Moses. Här uppstod en av Edith väl bemärkt rörelse vid ett andra fruntimersbordet, hårt händs jämnade veckan på sin muslimsklänning och lät fingrarna fara fram och åter i lockarna. Olga blev pulp ur röd, men hon vände sig utåt blommorna. Mamsell Octavie testade sin stela blick i härligt på en tavla som hon dagligen såg. Ändast havret rodinnan hos sina begaror, osdört av mäktiga bitankar. Och min övertygelse fortfar Edith, utan att gå minsta sätt låta störa sig av en ny persons inträde, är den att Moses. –Gå afton, Herr Helmer! Denna parentes, åtföljd av en kort och förnämnik, besvarade en ung mans djupa och artiga bugning. Ändast av den orsak uppehull folket fyrtio år i öknen, att han med sin överlägsenhet insåg Det detta nu förträlade och försläppade släckte, ej skulle förmå uträtta något, varför han väl betänkt, söks fördröja tiden, tills den gamla stammen hunnit lämna rum åt en ny och kraftfull. Detta var ju också rätt snillrig, och jag skulle önska att under varje århundrande och i varje land en dyrlig ökanvandring företogs. Det skulle friska upp hela mänskligheten, och utan tvivel måste den generation av skapelsens herrar, som då uppstod, komma att utgöra en lika pikant som behaglig motsats till vår egen generation. Men förlåt, jag ser att Hernas tålamoder uttömt, och jag glömner bort min sju billig befattning för att beundra ett snille som levde för så lång tid tillbaka. Ingen av det tre kavalierna syntes hågal att genom minsta motsäge sig ge stoff åt ämnets fortsättning. Gedit måste icke heller ha väntat detta, till hon lät sin blick åter sjunka ner på kortraderna och vila där tills hon efter några ögonblick med ett glättigt. Vad ska detta betyda? Hastigt sopade tillbaka alla korter ner hög. –Nå, men vad var det då fröken hade för uppöllbarelse? –frågade presidenten, åter in i spåren på vanliga kungsvägen. –Ska jag säga det? –Gedit sänkt sin ton till i slags mycket förföringsvisning. –Jag visste, men om det gällde herrarna alla tre. –Vi vågar löst, svarade överslejt nanten med ett gavskratt. –Jag har väl varit värre ute än här varon, noja. –Det kan väl icke gå mer sämre än det andra, och i gott sällskap uttäda man en hel hopp. –Som ni behagar då, det är ju dessutom icke en dackars dödlig som talar, utan Nordnan, den stränga. –Vi lyssnar. –Jag såg, er talade fort, men tillikas så sakta, att ingen bott om den lilla kretsen kunde höra henne. –Ut om den stora vägen jag nyss nämnde, den hel skockmål, var ställning till varandra, var sådan som man ser vid analkandet av icke-olikor. –Långt, långt därifrån, men vid stora förtreter, där man helst skulle spara sig. –Ja, ja, tror mig, jag skämtar icke. –Nu på min heder talar jag allvan samt. –Dag, biluft, är jag alltid nyttig för bibehållandet av ett gott linde. –Några ögonblick sterade det i tre frierna, med stumbestöttning på sin herskarinna. –Jag sökte utröna, om hon, till trots för sin motsatta påstående, icke ändå skämtade. –Denna gång var i möjlig tid Edits blick allvarsam. Den förrådde en hög grav av trötthet. –Men där igen, ett så välvilligt, är hur det fullkomligt bestämt avvisande, att ingen av herrarna kunde missförstå den så oförmodat givna vinken. –Det hade dock alla tre tillräcklig världsvana, att i ett tvunget ralljeri över föröken spådomskonst bortblanda sin samfällda förtrytelse. –Och i detta vackra företag bitrade det med stor bredvillighet av Edits själv, som så hastigt återtog sin lekullaton, att ingen kunde märka att den under några sekunder rullat hela skalan genom. –Men det är nu tid att kasta blicken på den sist inträdande. –Slut på kapitel 8. –Opplöst av Cecilia Krans, den 7 juni 2006, i Södertälje, Sverige. –Det här är en LibroVox-inspelning. Alla böcker för LibroVox är av allmännegendom. –För mer information eller för att erbjuda dig i dina sänster, besök LibroVox.org. –En nykvull kvinna 1. –Den ubundna flickan. –Av Emily Flygare, Carleen. –Kapitel 9. –Bruksförvaltaren. –Den person vi nu går att föreställa, och vars artiga bugning Edits så knapphändig och förnämnt affärat, hade, utan den ringaste förlorafattningen, utnät en låts märka den förödmjukelse som tycktes ämnad honom. –Inntaget en plats, hovrats rodinna, med ett nådigt, kommer muntra oss, här Helmer, anvisat, vid det bord där hon residerade. –Må en restlig och ledig, bildad figur, vilken i den svarta fina direkten rörde sig på ett sätt, som tillkännagav att evapationen som lånade sitt eleganta skick mot kläderna, icke det åt bonom, visade sig önskt Helmer till hållning utseende och väsende, så som en man, i ordets bästa mening. Hur du vidahantig sin andliga människa även var det, därav må hans handlingar tala. –Ett lugnt intagande alvar, lika skilt från svärmskt drömeri, som tanke diger i slutenhet, syntes bara huvuduttrycket i hans ovala, något mörka ansikta, vars harmoniska skönhet, förhöjd genom den glänsande svartan i hans hål och märmorvigheten av hans panna, ofta gjorde hon om till föremål för blickar, vilka icke dock kunnat bortsmälta, det mest ståiska alvar, utan även skulle ha bildat honom till en fullkomlig nall, ifall han överlämnat dig åt nöjet av detta lättköpta triumfer. Men om önsk Helmer icke var utan fåfänga, eller om hans blygsamhet icke var stor någ, att tillåta honom förbi i fullkomlig okunnighet, om det är virvall som hans stora mörkblå ögon, med den mörka ögonhåren, hans lende vilken kom från skälen, och ej för att visa vithetens av hans tänder. Anställde i mången ung tärnas hjärta, utövade han likväll aldrig denna makt med avsikt. För att dock ej tilläggna honom allt förstår för tjänst, för öde tillägga att han hade en medföd passivitet för äldsvogsäventyr, och där jämnt ett stort förakt för detta små bedrägerier och hyklerier, vilka männen under benämningen av galanteri så ofta tillåter sig. Denna artiga likgiltighet, vilken tyvär aldrig blir värderad bland kvinnorna, hade förskaffat helmer åtskilje till vitelser. En hette det, att han var så egen kär, att han, en annan nordsisius, endast kunde bli kär i sig själv, en att han var så högmodig, att ingen kvinna syntes honom värdig att bli föremål för hans dyrkan, en att han av naturen blivit skapad så trög och kall att han ikke vore i stånd att känna någonting. Så som en mildring av alla dessa förutsättningar förklarades även hans likgiltighet kunde härflyta från den icke otroliga omständigheten, att han sörd över att ha styrt av med sin förmögenhet och från processionat på eget gods blivit tvungen att till sin värjning åta sig förvaltningen av en annans. Man viskades även något smått om stora förluster på spel, om skulder som eniginerade honom och för att få någon romantik i all denna prosa vill man veta att han bittet leda en samvets kvalongel till att han hade blottställt en gammal, ömt älskad mor på samma gång som han blottställt sig själv och där hon nu levde mot smulorna av hans lön. I all dessa rikten fanns så som vanligt nåt falskt och nåt sant. Vid knappt tunnen myndighetsålder hade Helmer som då befann sig vid universitetet, helt oförmodat genom fadens hastiga död kom i besittning av en stora och börjiga gods, en omständighet vilken orsakade att han gav juristkandidaten, jämtade den långsamma banan i verken på båten för att själv med ens ta sin ekonomi om hand. Och han gjorde det så mycket hellre som han på så sätt uppfyllde fadens yttersta vilja. Han visste bäst att egendomen behövde komma i kraftfulla händer. Man ansåg nu den unga Helmer för en förmögen man, men godseld hade under årens lopp erhållit så många inläggningar, kända en dast av arvingen till ett hus där man alltid levde över tillgångarna. Att det, redan då den mottogs av sista ägaren inom släkten, betydligt glutade till undergång. Nära fyra år hör Ernst Emelie tid affärerna uppe, men antingens hans spekulationer till deras förbättande icke var det klokaste, eller att han hemsöktus av andra förluster vilka gjorde hans anstränger fruktlösa något var man framdelades för upplysning. Efter att ha kastat sig i företag som forträtt vida större kapital, började jag fortrulla utför. Och Ernst, som, tyvärr, både vid akademin och sedemera under en utrikesresa, visat att en icke obekydligt bygelser för spelets rätelser frästades nu åter av denna lockelse, vilket blev dubbelt farligt genom den glömska, som dess nöje gav åt hans av dagliga bekymmer och hemliga takaterier för byggade lyna. Huruvida han gjorde några betydande förluster är säkert, men det fullkomligt säkra är att han från en stund, hans fäderna i gotts gick ifrån honom och in till närvarande stund, aldrig utnå för att någon gång bitrat i särskapsnöjet, tagit i kort icke heller levde helmer smul på smulen av hans lön. Till hennes hemgift är till visserligen obekydligt kapital. Tiotusen icke-daler hade dock städd blivit stående i ett aktiebolag och rentan av detta kapital, som sonen, trots modens kärleksfulla böner, aldrig intragit i sina affärer, var full tillräckligt för hennes behov, där hon nu bosat sig en av de mindre städerna. Vid 25 år befanns det så ledes, fönst höllmer på vad man kallar barbacca, men likväl utan skulder, och det återstod för honom, till han hade en av detta karaktärer, som är i nedtryck som motgången, att besluta, antingen skulle återbeträda den vid faders död avrutna banan, söka sig ett rende eller en större förvaltarplats. Han kunde ju dölja för sig själv, att efter så många års avbrott, och dessutom nu nästan medelös, den första vägen vore en vågad galenska, den andra åter skulle möjligen på nytt intrasla honom i vidlyftigheter. Återstod då i annat än att, efter bort resonerande av några små högmordsgrupper, bestämma sig för en tedje, och lyckan lät honom genom sina talrycka bekanskaper finna en befattning mot svaren hans önskan på dagbybruk. Vilket utom dessa genom flera provinser var skylt från den, där han sett sin första levnad sol uppgå och sin världsliga lycka på självständighet solnedgå. Och detta yndrande var oegentligt. Helmer själv betyverade aldrig genom arbete och klokhet åter få se lyckans sol uppgå, och vad självständigheten betreffade, så hörde han till dessa naturor, som uppnöt låta påskinna sin egen viknad, likväl i en nödfan, alltid vet att göra den gällandet. Vi har här endast vidrört en del av den dragen i älvers liv, och därmed stannar vi, övertygad att hur mycket männen i den beskrivande stilen kan försöka att göra en människas anliga tillvaro klar, men dock aldrig därmed ska rätt lyckas. Under handlingens gång trädde nog både ljus och skuggor fram, och läsarens omdöme började på förhand vara alldeles berätt. I de samma helmer, med denna obesvarande lättighet som tillhör vanan vid sällskapslivet, mottog den erbjudna platsen, insveptes, det tre unga damerna i en gemensam purpursky, och fara ansyntes, att det liksom prinsessorna i sagan blev bortförda av den, och tillminstone tycktes deras sinnen för några minuter vara bortförda. Jag själva, man säll Octavia, var gick i stånd, att behärska sin djuvarörelse. Han kom ju också så alldeles oförmodat. Det var nästan oförsvarligt att man låtit vangen hålla på bakgården. Olga's ögon var ännu för djupade i blommorna på varandan, hon tänds i sin förvirring och vände sig åt bordet, där Edits satt och spådde, men var vann hon därpå. Ett förackligt liende av Edits stolta läppar. Till all lycka märkte Hortens dike, till hon satt i skyn. Kom och muntra oss, hade Hovre Trudinnan sagt, och Helmer hade svarat. Jag ställde mina små tillgångar till hennes nås disposition, likväl med vilkor att ej blir anklagad ifall jag misslyckas. Gott, herr Helmer, han kan ej vara billigare, men så är jag min svåga Janne som jag så ofta nämnt. Helmer rejade sig på ögonblicket och gick med ett utseende som förrådde mycket intresse på någon liten nyfikenhet mot en man vars liv och vanor han både högaktade och kände sig rörd av. Farbro Janne's bordlynta och fruntliga ansikte syntes icke för mörkat, då han med ett kraftigt anslag och sin egen lilla stubbiga bugning besvarade en unge brugsförvaltarens vördnadsbulla hälsning. Jag är en man av renseln, ska han veta, sa det Farbro glättigt, varken mer eller mindre, och jag svarade Helmer med ett öppet smålende för alla första gången sen han kom till Dagby, anspelade på sina egna anviljögenheter. Jag är en man som tappat renseln och med helades innehåll har nu bäst arbetat på materialer till en ny. Bra, bra, Farbro nickade med ett belåtet utseende, och ifall jag ska skälas på de skorten från vår allra nådgaste cybilla där borta så vågar jag nästan gå i god för att har Helmer icke ska bli allt för gammal innan skana refereras. Efter dessa vänliga ord stultade Farbro återav till sitt fönster för att lyssna på edits utläggningar och Moses vandring i ökna. Under tiden hade Håvretrudinnan blivit utkallad och Helmer, som icke det ringade i syntes, lyssna åt lilla bordet, utan återväntat till sin plats, sad och åthåttens, som redan några ögonblick väntat på att bli tilltalad. Jag kan ha den nöjda tälsa Fru von Y från en bekant. Fräcken H var vid duringa idag. Jag tackar, här brygse valdaren var då själv vid senmässan. Och det hade jag kunnat slåva om, så hade man säljt Octavia i en ton som skulle vara mycket hemlighetsfull men egentligen brådde en hemlig hansenhet. Hur så, frågade Helmer, kan försöken Olga hjälpa mig att gissa det? Om jag också kunde, är det väl i så säkert att jag ville, menade Olga skrattande. Hur är lagt? Men jag är säker att Fru von Y är mer bärmärtig. Jag, no, det var ganska liligt, svarade Hortens rådnande. Nu bör Helmer först upprems förklara var potronen om min bärmärtighet stöder sig. Är detta en befallning? Låt en önskan. Vilket vi säger detsamma, men låt oss anta att min förklaring misshagade. Och jag är säker att här Helmer i yttrar något som har den verken. Då Fru von Y behagar vara övertygad därom vill jag dristigt förklara att det är allmänhet en leno-musikalisk röst sällan uttalar en icke-nödvändig vägran. Vilken då skapat litar på något så opolitligt ifall, men fortsättningen blir ej av, så i detta ögonblick kom Edith som nu slutade sin stora syn med de tre frierna, bort att språka med Hortens. Goddag, Edith. Gör oss det nöjet att sätta dig vid Fortepianot vad den unga fru med jättelig äntregenhet. Allt för gärna. Edith leter sig åter, men Hortens, som hoppats på att fortsätta sin intressanta nonsense med brusförvaltaren, hon anade dig att han redan glömt av hårt som blivit sagt. Kände sig svåra för närvar då hon såg honom skynda framför att öppna instrumentet och sätta stolen till rätta åt Edith. För att ha dock på vissa unga damers vanliga sätt uppsöka en lindring i sin förtret viskar hon för gubernanten. Vilket lilligt fjesk, men fruktar verkligen ett mödande förspild. Mamsel och avje gav inget annat än ett slags odesiderad, näst hon. Och mödaren var, som Hortens förespott, verkligen förspild. Till utnät sig ett ord vände sig Edith från Fortepianot och fattade gitarren till vilken hon snart sjönget har små folkvisor enkom för Farbo Janes nöje. Fräken sjunger det sista att hon är orätt, så hade Helmer och besvarade med en lugnblick Ediths, vilken uttryckte den mest oförsämda, harmsnabb förvåning. Orätt? Ja, det hade blivit så van att anse sin röst, sin smak, sin metod och framför allt sitt musikaliska öra, så över allt klander att hon nästan betraktade Helmers anmärkning så som en dum dristighet, endas förklarlig genom brist på godfostran. Jag tar med den friheten att vi hålla det fröken icke sjöngrätt. Vad god att korrigera mig då, svarade Edith, är det hon med ett spefurt leende framräkta gitarren. Det vill jag gärna göra, yttrade Helmer, med en enkelhet som förtjusde hårt hans Olga och mamcell Octavia och kom deras hjärtan att klappa av väntan och snart av trium i den högmodiga Ediths överraskning, då Helmer, efter att omstämt gitarren, obesvärde började knäppa på den och sjunga samma lilla folkvisa med några förändringar som gjorde den dubbelt sjönare. Om Ej Helmers basrust utmängs sig för någon precis storartad effektrikhet var den dock så sjön, så djupt och vibrerande att den vann till och med och kanske allra mest, Ediths bifall, är hur hon blått helt kort sade. Och ja, så mycket vet att det här Helmer sjunger yttradehåvrets rodinan med en minoton liksom han begått en halvstöld genom att undanhålla denna talang. Kanske när det kommer till stycket, trakterar Helmer lika magnifikt sin fjol är hur du alltid från den stund jag fick veta att här han hade en sådan här Helmer varit för diffusil att lämna bedömandet om sin förmåga åt oss. Jag vet icke, så började hans mål ända. Om jag spelar så det är värt att uppmuntra min blygsamhet, men det vet jag, att jag aldrig spelar att vågen kärsilt faller på. Och det icke jafton infölj Edith vårdslöst. Mycket sant. Det icke jafton. Slut på kapitel 9. Uppläst av Cecilia Kranss, den 17 juli 2006 i Södertälje, Sverige. Avsnitt 7 av en nyckvölj kvinna del 1. Den obundna flickan. Detta är en LibriVox-inspelning. Alla LibriVox-inspelningar är fria public domain för mer information eller för att bidra, gå in på LibriVox.org. Läsning Lars Rolander. En nyckvölj kvinna del 1 av Emily-flygare Carleen. Avsnitt 7. Tionde kapitlet vid bakporten Billjetten. Jämt en vecka hade förflyttit efter Farroganes ankomst till Dagby. Det återlördas afton. Men denna gång finnar vi honom i brodens grav utan stående på höjden av en kulle från vilken man hade för ljudsikt över landsvägen. Solen som just hurpå att gå ned besvärade särdelesten Hedersmannen, och i trots för det omväxlande skyddet av både kassetten och armbogen, blinkade han allt tätare. Under en av dessa ofrivilliga förmörkelser, visade sig bakgrunden till en liten lövdunge Edits sköna gestalt. Men istället att fortsätta vägen rätt fram veckan av in på en liten skogstig, vilken på en omväg ledde till parkens bakport. Det gick aldrig säkert att hon såg Farrogane, kanske gjorde hon dicke, kanske ville hon och undvika ett möte. Hur du som helst uppenbarade sig och försvann hela synen lika snabbt som figuren i ett skuggspel. Och då gubben återfått ögonen tjänstbara och såg upp, sade han halvmumlande till sig själv. Jag kan så gärna gå och möta henne som står här och gicka solen i synen. Och därmed vandrade han ned från kullen och försvann snart bort åt samma väg som Edits nyss passerat. Vår fröken som varit borta åt ett av torpen i ett ärende, vilket vi av det följande förnimma, hade nu som bäst hunnit från skogstigen fram till parken. Och hon var just i begrepp att skydda upp porten, då hon inifrån hörde någon med bestämt, men icke snässigt tog ut alla följande ord. Invisas nu icke längren, det blir, vid vad jag sagt, men men men, skrivningen stammade nödmikröst skrivningen. Vid ljudet av denna sista röst, den erit lika väl i jänkände som den förra, färgade sinna av en mörksky, hon tycktes allt för väl begripa vad de frågan var, och hon rådnade ännu högre då hon förnamns ansvaret. Skrivningen faller ju av sig själv då jag ingått på saken, och var säker att, i hur och jag har mina skäla att neka de lila, jag icke ska försumma de stora, jag menar ansvaret för framtiden, och nu far väl. Det talande åtskildes, den ene riktade hast i sina steg tillbaka inom parken, den andra åt bakporten, och edit han jämt och nett till förekommande av ett möte hon ville undvika, att stiga bakom en gigantisk slokbjörk, då en snyggt klädd bonde trädde ut och avläxtade sig på gångstigen. Så snart mannen var ursiktig gick edit åter fram och skyndade in i parken, där hon efter en icke-särlis lång vandring kastade sig ned på en liten backe vars friska blommor hon mekaniskt upprev, söndergnuggade och strödde i luften. I detta ögonblick var edit icke skön. Ett hånfullt ledande satt på hennes trotsiga läppar och en okvinnlig brede i hur den i själva verket ägden fullkomligt kvinnlig grund vanställde edelheten och djurheten i hennes anlittsdrag. Men lika hastigt som vindfläkten böjer åter upprättar trädet skrenar, lika hastigt byggt edit i omskepnad, till analkande steg sa henne att hon är ensam och vem som nu såg den tankfulla likhiltigheten i hennes ansikte och hela ställning kunde föga anade häftiga rörelser som nyss föregått. Det var brugsförvaltaren som långsamt kom fram genom en av de slingrande gångarna. Ännu varsublevan är edit till hans blick var med ett sökande uttryck häftat på jorden. En spanade den till höger, en till vänster och av den lätta oro som avspeglade sig på hans ansikte var det synbart att han gärna önskade ärhållade förlorade åter. Han var redan ett par steg förbi den plats där edit satt då han såg sig tillbaka. Ah, fröken, jag ber om ursäkt. Helmer hälsade mer förbindligt än vanligt, men edit om möjligt ännu mer vortslöst och likhiltigt än hon brukade. Antingen av tankspridhet eller för att ha vann något mekaniskt görmål hade hon nyligen ur kjortelfickan upptagit en liten biljett som sedan föregående dag legat där och hon var nu som ivrigast sysselsatt med att linda den upp och ned mellan fingrarna. I händels yttrade Helmer som stannat helt nära edit, fröken ikke skulle finna min begäran för mycket närgången, ville jag gärna utbedja mig att få veta utan på den där biljetten. Edit såg på honom ett smålende tusen gånger förarligare än om hon öppet visat sin förundran. Jag fruktade verkligen, yttrade honom, att hans farhåga gick här utan grund. Helmer rådnade vid den uppsåtliga ohövligheten, men svarade likväl utan förlägenhet. Ja, edock gick aldrig soversyn fröken tycks tro, då jag nyss passerade den här vägen tappade jag en trekant i biljet som jag först sedan saknade och då jag såg fröken leka med en ganska snarlik, ansåg jag är omöjligt att fröken kunde ha hittat den. Jag har inte hittat någon biljetsställ till härbruksförvaltaren. Om fröken behagare ärinnade sig har jag enämt att den var ställd till mig, jag sade blått att ha pappat en sådan. Med adress till var god och läsa adressen ifall fröken gick redan gjort det. Dessa ord yttrades med hövlig köld, likväll spanade er till själva tonen en anstrykning av kuvad förtryckelse. Utan ett ord men med en oefterhärmlig rörelse av stolthet, sträckte om fram den lilla misstänkta brevlappen. Helmer som ögnade på utan skriften, fröken Edith sternfält framför den hast gursäkt och avläxnade sig. En liten stund senare fortsatt Edith sin promenad hemåt. Hon gick nu i så verklig tankspridhet att hon nära trampat på en liten orm som ringlade sig över vägen. I häpenheten stod hon upp i själva blomsterabatten på sidan och se då hon därefter lutade sig ned för att hjälpa upp den skada hennes fotåstadkommit och låg väl då och gungade mellan skälkarna i en Rosenbuske och mig just en liten allra som näpnade biljett. Ah, jag skulle ändå hitta honom. Hon upptog hastigt biljetten och läste den med Helmers stil skrivna utan skriften som lydde. Välbåna fru Hortens von Y. Men föraktlig rörelsele Edith den lilla brevlappen fallade tillbaka i sin förvaringsplats. Men troligen fick hon ett nytt infall ty efter att några sekunder har stått fullkomligt stilla rykt och den åter till sig och hållande den i handen gick hon schynnsamt vidare. Då hon kommit in på gården såg hon sin unga syster med hennes lärarena sitta under skuggan av de stora lindarna. Mamsel och Tavi broderade Olga läste högt ur en fransysk roman. Ah, så trött jag är! sa Edith och hon kastade sig på den gröna soffan bredvid de andra varunder hon handlöst släppte ned stuken och biljetten på bordet. Har du redan fått brev från dina bortrista gamla friare? Små pratade Olga medan hon fällde romanen och tog upp den nya som det vill synas till Spil och givna fångsten. Men vad vill det säga? Den är ju förseglad och ställd till hennes med utan skrift av Bruksförvaltaren. Hur kommer du så att du vet honom därom? Jag? Ja, du. Hur vet du då så säkert att den där biljetten är från mig? Kors från vem skulle den älgest vara? Vi är här hell med Gissa. Han kommer just lagom för att tillfredsställa din nyfikenhet. Ifall det något gyckel, utlät sig Mamsel och Tavi, med en domarinna stränga ton, så tror jag i det passare för Olga att delta där i. Vi är och dessutom helt hållet obehöriga till förtroenden av detta slag. Fröken Edith låter vem hon behagar skriva sina utan skrifter. Här Bruksförvaltare! Roppade Edith är en skrattlät så klingande hjärtligt och oskyldigt, av den godheten att komma hit och befria mig från den beskyldningen att jag vill att göra er till min handssekreterare. Man vill omöjligt tro att jag nyss hittat den här biljetten på hemvägen från parken, utan påstår att det är jag som skrivit den. Den tillhör mig svarade Helmer med en värdighet som helt och hållet satt hon utan skotthåll för alla anfall. Och utan ett ord vidare åt damerna vända han sig om, och ropade en springpojpel som gick över gården. Tagde här brevet svän och gå genast över därmed till Glanberg. Det behövs inte ett svar. Ah, utbrastolga, som är stum för undran följten i lascenen. Det var något alldeles nyttat här Helmer korresponderar med ortens. Skriftligen eller muntligen svarar jag alltid var och en som gör mig en fråga. Friforny önskar att i morgon rådföra sig med mig ut i en sak som rör er hennes ekonomi, och bileten innehöll den underrättelsen att jag skulle hörsamma hennes befallning. Vid den på en gång milda men allvarliga blick, som var sig av händelser eller beräkning nu följt på edit, kände den högmodiga fröken en känsla av kvävning. Huruvågade den en man, hennes morsbruksförvaltare, första tjänaren genom hela sitt lugna, aktingsfulla men bestämda förhållanden ger henne nästan en läxa för det opassande hennes eget uppförande. Huruvågade han en sådan blick av förtroligt missnöje till hans allvarliga mildhet låg ett missnöje och ett förebrående missnöje dartill. Och likväl vad denna förolämpning endast en obehörighet jämfört med den förolämpning som låg i det avslaga nyligen gab bonden på hans anhålland. Lyckligtvis syntes nu Farbrow Janne vid början av allen. Edit steg genast upp och illade emot den som hon för att få vara ensam med sin egna tankar för en timme sedan undvikit och vilken hon nu för att undvika dessa samma tankar önskade träffa. Med en förebråls över sig själv kom hon som ett solsken och smekte honom med sin livade värma. Slut avsnitt 7 Kapitel 10 vid bakporten biljetten Läst av Lars Rolander. Avsnitt 8 av en nyckfull kvinna del 1 den obornna flickan. Detta är en LibriVox-inspelning alla LibriVox-inspelningar i fria public domain. För mer information eller för att bidra gå in på LibriVox.org inläsning Lars Rolander. En nyckfull kvinna av Emily flygare Kaleen avsnitt 8 11. Kapitlet fragmenter av Edits tankar över sig själv och sina intryck. Kors min du vi har gått om varandran jag ville möta dig men som du dröjde och det gjorde hon till mina ögon att stå och kika i solen gick jag rakt ner till Sveastorpet men du var redan din kors Jag gick skogstigen farbror lilla du nämnde ju i går att du aldrig tar skogstigen för städtornas skull ja men jag hade glömt bort dem idag jo jo det är så likt dig det där. Nu så tagmer under armen nu och låt oss prata en smulla förnuft ja farbror jag gick alls disponerad för det slaget dessutom vad kan vara oförnuftigare än att vara förnuftig det är det samma som att vara ledsam eller bättre dödligt tråkig fy min du det var ett dåligt skämt nu blev jag farbror som ropar fy tänk om jag haft någon av mina tre ridare här de skulle ha utbrustit vilken kvickhet vilken originalitet i sanning jag suckar redan över mitt överhastande att avskäda dem det var emelletid det klockaste du i all din tid gjort jag trodde tvärtom att det gick alls vara klokt i tisdagst och överställd löjten hade jag redan frostbrytningar i torstast och baron gjorde samma ledes fick jag en slänga feber men då presidenten den tapprast av dem alla idag morse tog avskädd genom hela nervsystemet och jag har ännu inte kommit mer rätt före jag tycker likvälja att du mott allt bättre och bättre du har ju varit så arbetsam hela veckan att du satt upp en helgade robot det stackars lilla kräket på svensktorpet den arbetssiven kom av idel förtvivlan farbror och kanske också av en liten klockarkärlig till unga mor för att veta att stina eller fröknestina som omfordon titulerades alltid varit minst stora gundsling hon var en gallant människa och skötte nu bra sitt hus vi sutt och nyss och språkades vid medan jag drack ett glassmölk och smakade bostkakan du må tro hon var en smulla stolt i ågen för att du lov att bära barnet till dopet då man kan göra någon verklig glädje men nej det är sant men min du varför har du inte nämnt saken för din mor hon hade då gärna bjudit presten från kyrkan att kristna barnet uppe på härgården men det var just det jag icke ville och varför ej första medan mamma då velat att hela huset skulle stå ett fader och jag önskade ensam åtagas med i besväret för det andra hade hon där genom fått tillfälle impromptefest vilka fester höra till mina preventioner och för det tredje syntes du mig att en sådan nakt firas högtidligare i kyrkan en här på härgården åtföljd av en hoppståt som litet passar till den lilla varelsens inträd i världen det kan vara sant nog men vad säger Svegerskan om att du kommer ensam med bondgummarna fram till presten för min del farbujanne hostade det var icke lätt att genom ett bifall giva liksom held åt ett beslut det har redan antit vara hovrättsrådinnan emot och då kunde han icke heller ljuga er dit smålog jag ser att farbro i jämligen pinas men farbro behöver ingenting säga ty jag vet hon lät här vid en blick av dottelig ömmet falla på gubben att de andra finna ämnet till klander i denna handling ändå gillar den jag ska dessutom jag haft att nämna saken för mamma gat gat du ska ju alla fall stå mot Svegerskansk gunsling brutsförvaltaren visst icke svarade jag dit hastigt jag råkade i parken att få höra några ord mellan honom och sven här helmer låter skriva sig som fader någon bonde får väl uppfylla hans plats under handlingen i kyrkan ja det var då särdeles han visste lika väl att du ja så han visste det ja Stina sa att som du redan för en vecka sen givit ditt löfte hade sven så som hon helt naivt uttryckte sig gott att tala med brutsförvaltaren att han skulle bli din make min make utbrastedigt skrattande här helmer min make tänk så notur att jag fick korgen och den saken leder dig minst att vi väl men sig mig varför han vägrad att följade övriga i kyrkan ja han hade väl någon angenämare sysselsättning i sikte uppriktigt talat står jag också långt heller mot en älig bonde tillblanda alla slags människor finns det inga oderägligare än dessa halvbildade halvhörrar med äre av senjörers jag är ledsen min du att höra dig fälla såna utranden vilka lika lite hedra ditt hjärta som ditt omdöme helmer i ingen halvbildad halvhörre du vet ju rätt väl att han inte blått i en akademisk bildad man utan dessutom av en hedelig släkt han var innehavare av sin erbd egendom då olyckan träffade honom just hans förhållande under den perioden visar tillräckligt att han är en man utan kraft och utan skinni tusen andra skulle ha varit sig och ej behövt gå från gård och grund men vad gjorde han onyttiga spekulationer falska beräkningar slutligen hyllande satsen njut medan du lever restan utrikes och efter vad ryktet säger spelade bort resten men du gjorde ordentligt hätske mot honom mitt barn lyckligtvis är du den enda som mig tål honom han har utmärkt egenskaper ja så vitt kroppens skönhet är en egenskap du förnekar åtminstone att han är skön nej jag vill till och med gå så långt att jag med smärta erkänner det han i sin person förverkligar allt vad den grekiska skulpturen uttänkt av felfria former och anlittsdrag med smärta säger du du är rätt naraktig må vara farbror men blått i ett fall kunde jag tillåta mig att förtjusas av denna skönhet och det vore om jag en vacker dag funnade här brugsförvaltan petrificerad stående i ett hörn av stora salongen vilken godomlig staty det sköna måste alltid verka på oss vad det säger att konstdyket utgåter guts eller menschohand detta är sant farbror också verkar en helmer på mig säddels under vissa ögonblick till den grad att jag lider därav att tänka sig detta edla och herliga ansikte på en brugsförvaltare en tjänare att tänka sig denna skälen saristokrati denna andens högbårenhet uttryckt på en panna som inom sig gömmer det triviala och beskedliga småtankarna hos en beskedlig vardagsmenscha åh det är en parodi det är ömklikt hela denna allting utomliga som skapar en nedlagt på detta verk vad har det blivit annat än en föracklig ögonlust för gubernanter och kärlekssjuka koketter åh jag vänder mig bort med leda och om jag vore som denna man och hade fullt medvetande av min förnedring tror jag icke att jag skulle uthörda en enda dag med livet min dur min dur jag börjar frukta för dig du yttrar saker som som är och högst narraktiga farbror lilla högst malplacerade är det formen är stuken över det glödande ansiktet men jag är ju tokig och det kommer därav att jag har lässamt lässamt så jag kan gespa i hjälm mig tio gånger om dagen tro mig farbror kvinnor kunde dö av trånsjuka ty som en författare säger nånting städes vårt liv är endast ett dag drivere från vaggan till graven förnemma kvinnor ja men det kommer allsammans bara av den olyckliga förnemheten finheten, flärden och rikedom i brist på nytt i verksamhetssätten är er ned att spinna tillsammans en hel kedja av överspända idéer möjligt men låt höra hur ska man bete sig för att rymma bort ur verkligheten det vore mera enligt med sanningen om du undrar hur du skulle komma in i verkligheten det är så mycket kan jag säga dig att du redan är ett gott stycke ifrån den ak, edit, mitt barn jag vill önska att världen inte kommer att handskas för hårt med dig emellertid skulle vi tillsammans uppgöra planer för en förnuftig verksamhet det är detta du behöver detta som ska bota dig sanningen, du är ganska lättsinni och ibland förekommer det till och med som om du hade rätt lite hjärta dock, det kan ej vara så jag önskade att du inte hade en enda bit hjärta så sluta nu farbror lilla ty jag känner på mig att jag bestämt icke vill tala mer ikväll tyg då min du det hindrar emellertidik i mig från att säga att jag är ledsen över det övermod var med du talat om helmer skulle väl han varit aktingsvärdare om han upplåst av högmod över den flyktigaste av alla gott skåvor föredraget vinglerier kanske en bedräglig konkurs eller ett giftermål för pengar framför en nederlig frihet med arbete i andras bröd den mann farbror som framför en oberoende fattigdom väljer att gå in enskilt personstjänst är född till slab, han äger ingen känsla av eget värde nu blir du alldeles förrikt min du en sådan plats som helmer bestrider jag menar han är ju så gott som sandskild husbond i allt vad som rör i igendomen kunde den stoltaste man er mottaga ser du i vilken mängd fattiga militärer som strida om ett förmånligt arrende eller en inspectors befattning att förestå dagby stora bruk skulle den överställa utnant om man behövde det med förtjusning och impå har allt det där må vara men om helmer ägt en andervärdig dess yttre skulle han ha varit gått ut som frivillig där krig funnits och antingen skaffat sig ett namn genom mod och bragder eller låtit en fientlig kularegler affärerna att ha fallit bland det tappre, hur mycket hade i redan det varit värt framför det han föredragit jag kan längre höra dig min du vad du pratar bevisar rikeblått att du är en romanisk toka utan det röjer även att din guddsfruktan barn icke är sån jag önskade du skulle annars vet att olyckan i den rättsinningens pröst föder andra känslor den som behövas för att pråla med själva döden Hedit gav inget svar och gubben lät således samtalet falla men då det kommit nära gallarporten och gruppen under lindarna som än utgjordes av helmer, guvenanten och holga vände sig mot det kommande sjöttedigt sakta undan farbrors hand som redan låg på klinkan vad nu skulle vilka gå in jag tycker farbro nämnde om att språka lite förnuft jag tror att jag nu åh min du ikväll lönar rikemödan försöken då aftonen är så vacker jag går icke inne nu men låt vara nog om det sista ämnet nåväl så vill jag fråga dig i ett annat vad skulle komedin med ditt tre gamla herrarna tjäna till komedin ja varför lockade du dem i snaran genom att så gott som utspridade nyheten att du ärnade göra ditt val bland äldre män jag sa detta högt för att befria mig från dyngre jag var tröttad av deras äckliga bemödanden att fånga mig hur mycket smått uselt och andefattigt ligger i dessa fria retransaktioner där kortisen och artigheten endast är skiljemyntet i växeln jag får en man min man får en hustru just lagom vacker och lagom förtretlig att giva en pikant förhöjning åt sju eller åtta tunnor guld ingen av dessa nämnda inga om mig kärlek och ej heller var det fråga om någon sådan och deras sida något av benen i den mening jag ville taga det och därför framkallade du nya docker att leka med var det mitt fel att de äldre män som anmälde sig även vore docker att de ägde en mindre skälen de först nämnde näe detta var inte mitt fel och jag påstår ännu att vi känner en äldre redbar ädelsinnad och aktningsvärdman icke avgjort ful men framförallt gick utmärkt vacker till skönheten underkuvar sinnet och jag vill icke underkuvas så skulle jag bli hans hustru blir det mer glädje till Gud må veta jag har ingen glädje hemma men varför min du svarade farbruganne för denna gång undvikande att beröra det sista slipperiga ämnet varför skulle du just vara en äldre man en yngre med samma egenskaper syns mer allämplig icke i min tanke de unga männen tillber i sina hustror i längden en äldre blir tacksam dessutom äger han bara han åt mist och näga i sin erfarenhet, sin världsviset sin djupare skälsodling tillgångar som saknas hos det levnadslustiga men tomma valkavalierna nooo, ståndet då jag är nyfiken att höra vad du säger därom det är det samma så framtans levnadsvanor något underöver en stämma med mina på rejden och omständighet skulle jag nästan kunna säga att jag redan gjort ett val ah, min du kallas med att fråga något vidare gärna, jag vet att farbror är du stånda att bele mig dessutom har jag redan sagt vad som gör dig till en omöjlighet novel rikstas man i ensam va? en bonde ja, men en man av det klaraste huvud det bästa hjärta det mest upphöjda grundsatser korter ligger en man ja, gud må veta att jag inte är den som har nått emot om ståndskillnaderna ramla till höger och vänster jag skulle vara den första att ljubbla över ett sånt beslut ifall det kunde bidra till din lycka men i trots för alla mina sympatier så väl för fader bärnad en äransman som för jämlikheten i synnerhet kan jag det åktat i kanat en fina den tanken högst besatt en bond hustru en självständig bonde och en så kallad positionat är ju i grunden ett och detsamma men vanorna vanorna jag har insett att det är i bär sig och likväll då jag resonerar med denna man tycker jag att han såg till trots för deras enkelhet spridde omkring sig en klarhet som gör mig gott som höjer mig dock icke vidare härom jag miströstar om att finna en man som svarar mot mina önskningar men se nu har det andra gått in och där kommer primus helt säkert med matbud besynneliga flicka mumlade farbror för sig själv jag miströstar också om att du finner någon som passar till ditt sinne slut avsnitt åtta kapitel 11 fragmenter av Edits tankar över sig själv och sina intryck läst av Lars Rolander avsnitt 9 av en nyckfull kvinna del 1 den oborna flickan detta är en LibriVox inspelning alla LibriVox inspelningar i fria public domain får mer information eller för att bidra gå in på LibriVox.org inläsning Lars Rolander en nyckfull kvinna av Emily flygare Carleen avsnitt 9 12 kapitlet mor och dotter Olga's bekymmer än om jag nu och jag ser verkligen en annan utväg då mina föreställningar lämnas utan avseend skulle befalla det att låta bli detta narspel genom dessa ord gav Håvretsråd innan ett nytt uppslag och till samtalsämne som in i biblioteket redan en kvarts timma varit under diskussion mellan henne och Edith ämnet var Ediths fasta beslut att följande morgon ledsagad av bondgummarna bära den lilla torrpersonen till dopet i kyrkan om svarade Edith nu med tyst men fast ton mamma givar en sån befallning skulle jag där över känna mig mycket ledsen men nog, jag måste lyd, du stannar hemma nej mamma, jag kan inte Ediths bröst flämtade hon sträd med sig själv men retligheten hennes sine tycktes taga överhand jag vill inte Håvretsråd innan bleknade Gud vet Edith yttrade hon efter ett ögonblicksuppbehåll men ton vars isande kyla lämnade Ediths hjärta ord vad slutet blir på allt det här jag blundar och jag har blundat så länge det gott an men här får sig en förändring det är jag din mor som säger dig det tydligt trots dina nycker din självrådighet har nu kommit till en gräns om måste bli den sista Edith Teg så är du villig att foga dig efter min vilja ja, jag har allt så mycket att strida mot min övertygelse jag förklarar dig mellotid att detta icke är tillräckligt ett barn måste lyda i allt och utan undantag då en förnuftig mor så fodrar men såna fodringar kunde jag göras av en förnuftig mor Edith, Edith jag fasar för dig du lägger mig i graven lycklig jag om jag redan har du överlåtit mina rättigheter till dig på en annan om, svarade Edith med kort röst, det endast i skilsmässa mamma önskar så låt de oss uppgöra det i godo jag är nöjd att akordira in mig i ett främmande hus redan ett par gånger av denna idé föresvävat mig förskräckelsen åstadkom nu på hovrättsrådinnan ungefär samma verkan som om hennes ömhet hastigt blivit väckt hon utsträckte armarna mot sin dotter till hon kände denna och var icke säker på att så framt hon ej blivit behandlad med takt, hon sedan ordet en gång var utsagt icke skulle ha försyn att tillställa en verklig skandal men Edith som under fler år blivit van vid dessa växlande avbrott mellan despotism och förklämning rönte ej särdeles intryck av sin mors plötsliga rörelse om min Edith älskade olyckliga barn till ditt linne är din olycka det tillhör din mor att giva dig fördömmen av edelmod och moderation låt oss glömma detta smärtsam uppträd att jag hade hoppats att farbrojannes närvaro skulle verka så mycket gott det har den ju även icke detta den första bitra stund på hela veckan att i själva dessa uttryck ligger det rysligaste beviset på ditt hjärtas kjöld hur rökhall är är också din omfamning och Edith måtte ej du själv en gång som mor får lida vad du nu låter mig lida för god skull röra i vid denna tid vad Edith med bävande häftighet låg hon vid sin mors fötter gör ej min dotter om god en gång skänker mig en sådan delaktiga av mina fel förstör ej mitt framtida paradis om det kommer att blomstra så som jag bär det i mitt hjärta Ack förlåt mig mamma, jag är elak jag är självrådig jag är orättvis jag vet det jag är en svår dotter men så vet jag kan vill jag försöka att bli vad bättre lydigare, fördragsammare förtjust, lyxalig så som hovretsråden han ej på länge varit men urstånd att fatta vid denna rörelse som kastat otten så ödmyck till hennes fötter nöt om blått av sitt verk men som starka sinnesrörelser ej hörde till denna kvinnas svagheter fattade hon sig snart och hennes första ord blev och dessa nu avsäger du dig då faderskapet i kyrkan befall mig vad som helst utom det editsblick vilar det därvid med ett så kärleksfullt så övertalande uttryck på moden att denna blått svagt kunde framstamma detta inkast det kommer att ta sig allt för löjligt ut att se dig själv så gott som bara barnet bära ett barn till dopet det gör endast gifta fruntimer jag vill i ordets bästa mening bli barnets fader och då må jag ju själv hålla det till dopet och framställa dig som ett litet underting bland bondgummarna och gubbarna tro mig då kärra er dit att någonting så dumt som högmod i denna fråga icke behärskar mig nej nej, vi är och alla lika infördgud i hans hus men hela orten ska prata om denna handling och giva den alla sorters färger du ska icke bedömas efter dina känslor vilka är och ädla eller efter dina motiver vilka är rena utan man ska förklara och tillställd hela detta uppträde för att väcka uppseende göra dig originell och slutningen för att visa att du har förmåga trotsa bruk och former och allt detta min sötta edit är just icke det fördelaktigaste man kan säga om en umflickan jag låter orten tala om vad gott den vill och tackar om det ej blir värre men kärra du till och med herr helmer hade nog haft att insid det fåga passande i denna sak han vägrades vänat stofadder vilket vill säga att han vägrades stå emot dig det var ganska hyggligt av honom att icke göra sig liksom delaktig i ditt infall herr helmer svarade er i ett menton av obeslöjat förrak herr eiden man som bör anser sig kunna inverka på mina handlingar och jag hoppas att han icke haft den järviten att tänka något ditåt no så har greve B så mycket mer rättighet att förundra sig över ditt handlingssätt du vägrade för ett par veckor sedan att stofadder åt deras son du vägrar bara om ges ifall det vilket väl händer vill jag se mig för samma enda mål jag står faddarenda stått fattiga barn och även detta endast i sällsynta fall men goda mamma låt dem att sluta och skiljas i den välgörande sinnesstämning som nu är imellan oss novel är hur ojarna bifalliga då säkert att du en annan gång då vi även kunde vara av olika mening var med i denna eftergivenhet i Godo Edith svarade endast med ett fint leende därefter kyst hon sin mors hand och gödd gå natt följande söndag förmiddag var det för dem som innan predikans början befunnade sig kyrkan och det var nästan hela församlingen en rörande och måck en klandrad syn att se den unga Edith i sin luftiga vita klänning med ett himmelsst rollande uttryck och med barnet i sina armar skrida fram över kyrkolvet åtföljda långa raden av gubbar och gummoror under hela akten hade Ediths ängla sköna anledde från vilket varje nyckfull skiftning försvunnit detta utseende som vi med behov av att hylla andens skönhet så som den högsta plägar kalla överjordiskt en sublim värdighet låg i hela hennes väsende hållning och ställning icke det ringaste av en ung flickas besvärade brydderi för att veta sig ett mål för så många plickar och anmärkningar röjdes hos henne det var en jungfrullig mor som syntes ha glömt allt som tilldrog sig utomkring henne men i motslutet av sermonin följ hennes blick på sakristian och visst måten åtgjordest intryck där vidverkat på hennes sinnen till en högre purpur flammade över hennes kinder medan blicken ännu en gång halkad åt samma håll för att likväll sedan utan uppehåll vila på barnet i den halvöppna sakrist i dörren stod Helmer stöd mot dörrposten i en ställning som visade hela edelheten om djukheten i hans figure det vanliga, lugna och jämna allvar på hans ansikte inte så idag har lämnat rum åt en man kunde gärna säga svärmisk hänförelse varmt och skälfullt nästan andäckt i tviladans öga på edit och då hon såg upp träffades deras blickar utan att hans förändrades eller nedslog oss först då det för andra gången möttes skänk och även hans liksom vikande förtfånget av den hemliga befallningen i hennes viskade Olga är det hon sakta drog sin lärarinna i klänningen se på herr Helmer, se tss Olga det passar dig då man i kökarna att hänga på annat än Gud det är just vad jag ville beklaga att herr Helmer i synnes göra men hur i all världen är det mänsel och tar vi darrar så aktssöt och tar vi morvistilla jag vad Olga pratar men se nu slutar akten har Olga slagit upp sin salm slut avsnitt 9 kapitel 12 mor och dotter, Olga's bekymmer list av Lars Rolander avsnitt 10 av en nyckfull kvinna del 1 den obuna flickan detta är en LibriVox inspelning, alla LibriVox inspelningar i fria public domain för mer information eller för att bidra, gå in LibriVox.org inläsning, Lars Rolander en nyckfull kvinna av Emily flygare Kalen avsnitt 10 kapitel 13 bakom Kulissenav hej mörre du är en lycklig mörktu du vet lite du mörre vad du vill säga att ta ett hjärta och ett hjärta som är skjutit tvärt igenom dertill men jag jagar sportsorien på både den grå och svarta sidan ja först var hon grå, ja det var hon när jag så smått började misstänka att låta ändå fattat behag till den långe kuskeräkeln men svart som så upplev hon då jag igår så dags som nu fick riktigt besked om ett hon gick inte till stället för inte, eller vad menar du mörre min, nej nej men det hördes nog på talet som jag snappade upp genom denna klagan utgjutelse för mörre, hans enda förtrogning i kärleksaffärer, hugsvalade sig primus under det han nu med den trogne vänner i sin sida i smått trav till rydda lade vägen mellan Dagby och Glanberg där låta just idag besök hos sin syster som var i tjänst hos fru från Y det var visserligen en ganska talande svagigt i primus karaktär att han begav sig till dens möte som efter det samtal han själv bevittnat haft honom till rodocka men så som man vet har kärleken sina svagheter och primus vill injuta av den juliga hemden att säga lotta ur och högt han föraktade henne och hur långt hon var från hans sinne där hon förresten aldrig varit fast ton av nesvis fåfänglighet och illmarig kvinnolist vill att inbilda sig själv och andra att varenda kar blev galen bara stån råkade blinka mögonen framför honom då primus välvandalt sitt huvudkommit från landsvägen in i ungskogen som hörde till glanberg men på stigen som ledd åt härgården ännu icke såg till lotta beslöt han för så mycket stör effekt vid sitt oförmodad uppträdde att gömmat sig ett stycke längre in bland buskarna hon hunnade då heller icke att sätta på sig någon oskyldigt smin innan han stod rätt framför henne och lät henne begripa att han icke var sagt och gjort primus lilla apjestalt försvann i buskarset och mörre som varit på älskogseventyr för en gång visade en anständighet och en moderationssidan av dubbelt dyrbar för husbonden han hade till och med den granlagenheten att han bekvämt kröp ihop och somnade vid pass en halv timma hade förflutit och den lilla älskaren vars vakt inträffade aftonen av samma dag som vi bevistat i dubfesten i kyrkan fick höra steg av någon gående men till han stora läsnad var det sig så motigt den person som kom icke anlände på den gångstigen som gick åt landsvägen utan på en av dem vilka endast ledde hon kring i den vackra ungskogen snart märkte han även att icke var stegen blått en person nej tvärtimot var det tvänne och själva rösterna som nu lät att förstanna sig, gåv honom ytterligare i veckan, att ingen dera tillhörde lotta vem kan det vara tänkte primus som då han icke fick sköta sina egna färer ej hade det ringast emot att förstra sig med andras vem kan det vara en kar och så visst som dagen i ljus en kvinna med en röst så lik som nektigalen jag ska se efter hermet blev primus lätt som en rotta längre fram i snåret och lade sig så att han utan att själv ses ganska väl kunde skönja det kommande det var helmer och den unga enkan se det var det, de ville att jag skulle få en rolig stund smågrinade primus i det han ledt sina kvicka ögon spela kring tuvan det var en stor präktig tuva en heliten kulle där hårt ens med sakta, akt förlåt men jag måste andas ut, hastig tog plats genom blicken inbjudande sin följeslagare att dela viss offan men helmer var icke så närgången han satte sig i gräset några steg från sin tecka värdina vilken fört honom till ungskogen för att få höra hans råd över det anläggningar hon där är när det göra liksom om förutvarit i behov av hans råd angående ut arrenderandet av ett visst hemman som kunde skiljas från gården så uppgiven människan ser ut tänkte primus när han med undrande uppmärksamhet betraktade hortens opölja fläktande med den på sidan nedfällda parasoletten vilken, liten, rosenröd och behagssjuk som onsjäl såg allt för näpen ut i hennes lilla vita hand från vilken handsken till följd av den besvärande värman blivit avdragen men sebruksförvaltan fortsatte primus i närjaktagelse han har då riktigt satt stora kyrkmin på sig hos ett vacker karo och vore jag i hans kläder så det var då själva katten så hon viftar sig prätt nu ska han få se att skälken går av på viftrosen och ändå blir hon allt rödare och rödare jag vågar att en snart kan steka en liten passelig vetebulle på vardra kinden undras mig om det kan vara ugglor i mossen jag minns de har talat på att det inte skulle vara så fritt jag är hosta nu blir det snack av Lotta syns inte till på andra gångstigen jag må så gott förlusta med en stund där jag är så att herr Helmer icke tillstyrker mina planer med den här vackra skogen Haken stackars kvinna som jag har svårt att rätt tänka sig in i dess ekonomiska detaljer och affärer den ärvarande är likväll ganska enkel egendomen har icke överflöd på skog men denna som från från y nu haft för uppsåt att förvandla till park blir om den i ro får växa till framdelas en stor tillökning vid Glanbergs värdering herr Helmers meningen nog att bestämma mig jag ska i röra min sköna skog min mening är varje land brukares vilken har plufonis egna torpare som blivit rådfrågan skulle ge vid samma utslag det är visst möjligt ja och ganska troligt jag föreställer mig att en matmoder ändå aldrig bör ta råd av sina underhavande i saker som röra gårdsbruket säger jag ingenting därför denna nedlåtenhet ifall den kan kalla så skulle glädja och uppmuntra dessutom är det ju naturligt att i grunden förstår dessa saker dem hennes nåd själv känner sig plågad av ja aldrig för fasligt plågad ju ju menade den ilmari prim måste äta sina avsiddes du ser allt mäckta plågad utstackare ak fortfarare hårt ens en enka utsatt för tusendes svårigheter man vet inte om man ej blir råffad så att man slutligen har inte det var också detta min godesalig man ak vad han älskade mig och vad jag värterade honom i hur han var 12 år äldren ja alltid fruktade arma barn sa han hur ska du taga dig ut ensam med rättare torppare, drängar och alltid där trasslet hårt ens tystade men hennes tårade ögon spelade så mycket livligare madonnans parti medan det djupa sukkarna går på lyftning åt det vita muslinet som höjde hennes axlar och hals rättaren på glanväg Sahelmer är likväll allmän känd för både duglighet och ärlighet jag hoppas att hans handling sät icke motsakt detta rykte nee, varsåg icke vad jag vet men vad kan jag veta säger, tror icke här Helmer att bästa parti jag har att taga får att arrändera bort hela glanväg ak, om jag fann någon skicklig och pålitlig person som kunde övertagade då vore jag fri från altbrydderi om frufony beslutar sig för den saken kommer säkert icke spekulanter att fattas och jag måste erkänna att jag tycker det förslaget bara ganska klokt särdelis då man kan hoppas att arrändet blir på fördelaktiga villkor ak, här Helmer jag vill icke vara obelig nee på inte ett sätt den som tog egendommen gjorde mig en verklig tjänst, helst om man tog i dig med på köpet inflikade primus ty så visst som mitt hjärta remnat mitt i tur för den otacksamma lottaskull så visst lutar dit till brugsförvaltare en min lilla penakvinna men han skulle skämmas att sitta där som stock och sten och inte lotsa begripat vinnen blåser honom rakt i synen helst frågade Helmer med vörnas full uppmärksamhet jag menade blott tillad hortens under en djup fredisk rådnad att jag helst önskade det arrändet kunde vara även till den snyta som övertog i det dessa tänkes ett är och mycket hedrande yttrade den unge brugsförvaltaren med omerskärnlig artit och efterfrufforny visat mig den är han att vill jag inhämta mitt råd ska jag att haga mig friheten att föreslå en person vilken icke blott med glädje och tacksamhet kommer att gå in på varje billigt villkor utan även därigen och med högsta grad skulle känna sig lycklig hack vad säger här Helmer om det finns en sådan så det finns det min ålder österfru en man som förnärvarande missnöjd med sin befattning och ej begär bättre än att trädda i egen verksamhet knäveln Primo spender sina öron ännu skarpare jag tror han nappar ändå den sista spiken drog annars tycker jag just inte att den som är så pass härre på dagby behöver klaga över missnöje gott här Helmer hortensblick sänkte småt jorden och kunde i löslita sig därifrån om här Helmer går i borgen för denna person så är han redan redan antagen nej det var ett sätt att allt förstå förtroende till min ringa om dömesförmågan lyckligvis har Frugiany själv någon tjänedom om mannen karaktär och vad förövrigt ett gott viss ord beträffar tror jag icke att ett ingenting mer här Helmer avbröt hortens med ett länd av knappt återhållen förkystning skulle jag behöva tvivla nämna honom blått den gamle Hedersmannen Captain Tönlund som har den klena inspektionen på grönbo Cap Cap Captain Tönlund Gamle Captain Tönlund hortens ögon sökte nu Helmers för att bliva övertygad att han skämtade men dessa ögon uttryckte dig annat än ett lugnt och hjärtligt allvar Tröstas moskerattade Primus sån styg stöt vi nu fick rakt i hjärtgruppen jag rädd sån ramlar ner från tuvan av lötter, förtryckelse och förskräckelse men vad i Jesses namn är han också för en kar som inte tar emot och lyckas springa honom rätt ifall aj aj mig den som vore en sån ost Primus tröks sig med rockarmen av munnen när var subtagen av den lilla dram han hade under ögonen att han totalt glömde sin egen vilket hade tillföljd att jungfrullotta helt obehindra trippade förbi på andra gångstigen och icke långt därefter mötte sitt hjärtasven med vilken hon arm i arm spatserade hem vilken lycka för Primus att han i fick skåda denna mellanakt han skulle älgest i sin billiga upprysning sökt gräl med sin långa rival utan tvivel blivit lik den fluga krossade av denne sväldiga näve så framt den store mannen att en lille det ännu djupare föraktet att knäppa bort honom så som det även brukas mennesvisa flugor Kapten Törnlund upprepade ortens ännu en gång i ett djupt och långt andedrag Ja, har Frufonny något emot honom? Han äger emellertid stora och grundliga insikter i landhushållningen Jag kan visst icke ha något emot honom utom det att jag fruktade skulle bliva föga trevligt han så väl signat stor familjon kring sig jag tror dem har ett halvt tjå godstyriga pojkar dessutom hela saken av för stor vikt att besluta utan en längre överläggning det får således vila tills jag närmare prövat den men jag tog det vara tid att fortsättningen uteslöts men handlingen fullbordade den vår unga nåd stig upp och några sekunder senare var hon med sina gäster på väg fram till herrgården för väl, för väl tackar och förgått nöje och sällskapning nickade primus i det han själv ilade ned till sin första utkickspost men där fick han ligga timman rund utan att någon lotta syntes skulle hon gått förbi medan ja alla småjävlar så noll lycka det vore aldrig mera får jag så gott tillfäll att säga den otäckan den tranan den svarthåriga ältongen som knipit hjärtat ifrån mig hur jag föraktar henne in i blekadöden hur jag spottar på räkeln och hur jag gör så här årt om bägge primus tillhett sig nu att förlänga sin näsa med båda händerna i sträkt form sen han därefter rivit av sig vi passet oss sin hårstrån skakat armbågarna mot ungskogen snedfallna grenar längre nodda han ej samt slutligen företaget en allvar sambrottningstrid med mörre dessa fäckningar alltid ägades genom nypningar, sparkningar och alla möjliga skikaner kortligen sedan primus på sitt eget manier spelat värters roll till enda kände han ett visst jämföljigtvis lugnt tillstånd ingå i sin varelse och klappande mörre till tecken att bärsärkare vreden nu lämnat honom satt han de småbenen åter i gång men lovade sig själv att inte för sova med båda ögonen än han på sin rival vunnit någon lysande hämt inkommen i dagbeparken hade han ej hunnit sädleslånt innan han var små uppsteg aldrig hördes på avstånd fick sikte på en nysyn vad i hörras namn går åt den man tror hon har magkramp satt primus till sig själv är det han mellan de lummiga trädstammarna betraktade hur mansel och tafi som naturligtvis ansåg sig ensam marken kastade sig en åt höger en åt vänster under ett oepörligt skratt som verkligen hade något krampaktigt ha ha ha ha förträffligt godomligt det ser ingenting själva icke de andra heller men vänta vänta i skolen nog får se då jag tänder ljusen och jag ska ja jag ska ha ha ha jag ska tända dem då en så obetydlig person som jag icke kan lysa själv så är det väl icke för mycket begärt att få putsa lamporna vid rampen för spektakligt och gosen där borta också och kycklingen är hemma fyra stycken ha ha ha så befängt den där nu väl splitt galen mumlade primus i djup för undan eller kanske hon fått kolran hon ser riktigt ut som hinn under stotter ojeje mej det bäst att packa sig härifrån hon riktigt skrämmer den något längre fram på primus väg kommer de med nysyn att förmoda det skogen på söndags eftermiddagen måste vara full av undersamma ting samt att han själv vore ett så kallat söndagsbarn eftersom allt uppenbarades från honom men vad var det väl han nu såg säkert något mycket vackert för hans anledning fick en färgtona bygvördnad, hans ställning det omiskändliga uttrycket av en ödmjuk och hjärtlig tillgivenhet och herregud stammer den sakta att vår herre har skapat sorg för den som är så skön så rik så förnem och utpassunad i världen primus deltagande ägnades åt Edith där hon liggande på den böljande gräsmattan stöder sig mot ett stort kastanjeträd vilket insväpte henne i sina djupa skuggor hon grät kanske utan att skäl vetade av tytorarna rullade sakta än och än men ingen rörelse av den på knet utsträckte handen, förrådde att det skulle bli avtorkade om husbonden såg det här överlade primus så vill jag hänga mig på att han ging fram och sökte trösten nu, husbonden ja, är inte vi som ett liv och en skäl ska inte tala till en det må vara respekt Gud bevars men jag ska gå tätt förbi henne blir hon mig då varser, fäller hon kanske något ord och då ska jag vara kvick att knyta till med ett annat handlingen följde beslutet primus skar av vägen på snäden och kom snart så nära in till den unga fröken att hon hastigts spratt till och såg upp men lika snabbt som bliksten far genom luften, lika snabbt med snästuk över kinderna soppande med sig alla spår efter denys fallna torrarna därefter sa hon vänligt till tummeliten som prydligt avtog hatten och sirapligt bugade sig är du också ute i den vackraftonen primus jag sitter just här och ser på hur präkt i solen är då hon går ned jo, jag lovar det en syn som duger det fröken solen är ändå det grannaste att emot den vill jag inte ge två styr för månen och stjärnorna det kunde allt vara bra för sig, det förslås och på en spökmorg kväll beren dem nog i all ödmjukhet vara välkomna men dem har ingen värme och glädje i sig som solen och glädjen och värmen tycker du om primus? vem gör inte det fröken fast det var så sant jag såg ju nyss på stund att inte alla är obegivna på värme ord satte primus på sig denna viktiga och småsluga min som översatt i ord lyder så uppmuntra mig bara den liten smula så ska jag tala om det som är pengar eller än bättre ett gott lende värt för att göra primus rättvisa måste vi säga att av alla de saker han uppfångade och det vore många tyvar kunde i primus rymmas han icke satte hälften i omlogg men han tyckte om att göra sig viktig att bli frågad och ansed som den där kände hela dagens inre historia lika väl som sitt fadervård noga räknat var det dock egentligen endast husbonden och mörre som utgjorde hans förtrogda ty i sitt icke o betydliga högmot förekommer sig primus allt för upphöjd över bekänningen ja han ansåg sig alltid som någonting helt och hållet enskilt och hade hej det minsta emot att avbruksbanen kallas här primus men att nu återgå till förtroendena så förhöljde sig denna gång på det sättet att han kände sig starkt frästat att göra ett undantag till fröken edits förmån han ville i innerligt gärna muntra denna goda kärafröken och han hade en så medförd insting och en så riktig uppfattning att han på sina fem fingrar kände att frontimmer alltid med uppmärksamhet och intresse lyssnade till varandras medelag då vad har du då sett din pratmakare varifrån kommer du i ofröken jag var händelsvis för det är så juligt att spatsera på söndags eftermiddagen bort åt Glanberg till åt Glanberg fröken syntes på väg att jäspa men den rörelse som förändrade med miken i hennes ansikte ville dock icke riktigt passa ihop med en jäspning alldeles fröken och i ungskogen där jag och Möresprang i allsjöns ro och lektekorra gömma fick jag se och höra något undersamt ett helt äventyr ett helt äventyr med både början, mitt och slut på ändam men fröken är väl så beskedlig och inte berättade för inte jag den som vill att lilla fina hennes nåd på Glanberg ska bli en visa i bygden för min skuld och inte heller vill jag rocka i händerna det skulle vara vid allvarsan tummör för då är han inte att leka med säga det det dröjde några ögonblick innan editt som blivit skakad av en kylig aftonfläck lyckades övervinna den rysning denna kvarlämnat i hennes blod med kort röst svarade hon äntligen tigblott själv du kärra primus jag icke alls i nyfiken på ditt äventyr i ungskogen men fröken kunde få skratta ett lite grand och det gör så gott när den inte är vid frisk mod skratta ditt äventyr var då roligt och icke av det rörande slaget det tål jag i jag tror viss fröken om jag inte bedrar mig att det var ämnat att bli mera rörande en melusinas och själva trollsvanens men det som är säkert som banko är att det bara blev en liten rolighet av alltsammans låt höra då en solglimt som just nu efterträdde den kyliga aftonfläkten på ett tagligt värma i edits slämmar hon darrade ej mer se fröken det var på det här sättet att lilla hennes nåd på glanberg en riktig liten elva till människa kom trippande bredvid brusförvaltan genom skogen men som hon väl blev trött kan tänkas och satt hon sig på en stor tuva och han bredvid nee då fröken han satte sig på marken och det är så pass långt ifrån henne som mörre och aldrig ett grand frynkligare än mörre är då han kommer i sällskap med prostens lilla hoppet och sadido som nog har en liten klockare kärlek till mörre såg här Helmeru när han tog in den platsen du är verkligen näsvis här primus näsvis fröken sa primus hög men för sig själv sa han aha det är redan en annan tog ja visste nog ja att hon skulle få smak på historien, det är frontimren visste det näsvist att du sådär spionerar ja spionerar aldrig fröken ytrade primus med sårad värdigt ja blott hör och ser gott jag får väl icke vara försträng du såg således att unga frun flektade sig alldeles åbäcklig med den lilla viftrosen som hon hade i en även just så här och primus fattade en gren så stor som han själv och började bråma sig och himla sig och vifta sig med den talang varåt edit ej kunde låta bli att småle du är en hel aktör primus jag har ju varit med kommedianter fröken jag ville bara att fröken sett mig då jag i stora husarunjeformen red på pansrygg det var en hund må fröken tro akurat som ett lejon och så jag styrde sen ja ja, jag behöver inte skryta det är nog det som minnas hur folk slog ihop händerna och skrek hurra för tummeliten hurra för den stora husaren och den starka pan det var en vackertid fröken rörd vid minnet av sina egna triumfer borthorkade primus en torr vilken dock i kredit kommit för annat en effektens skull till primus varje så dum att han icke satte mera värde på sitt närvarande liv vilket dessutom fick en dubbelt sjön belysning då han tänkte på den grymma mellan tid och upp med den elak i broden som spelat husbondrollen på ett helt annat sätt en farbrorjanne jag ser dig i husarunjeformen när jag vill primus och jag begriper ganska väl hur treffligt och måttast styrt lejon ett pan men med allt det där ser du kommer du nu från historien det var rött i fröken men jag ska så fint knyta ihop henne igen jag stannade vid den stora viftningen som jag tyckte såg innerligt vacker ut men rygsförvaltan hade väl inte samma smak efter han satt där så styr som han haft en sexpundare hängande i nacken då började hon tala om ditt och datt och om hur svårt den stackars enka hade att styra en förgård och grund och därvidsuckade hon så djupt och såg upp med såna ögon att en sten kunde ha blivit rörd men det var allt detsamma han svarade så hövligt och ciratligt att jag som har ett medlidsamt hjärta haft godlust att lugga upp honom var det då icke rätt att han var hövlig frågade er ditt synbart råd jag går inte i god förfröken att lilla hennes nåda i skulle tyckt bättre om ifall han satt hövlighet och sidor för hjärtligheten men nu var det som det var och där förelätt hon honom på gott manier förstå att hon ärna där än dera bort hela glanberg så fram ser man om ej kvinnolisten övergår ormens så fram ton till den nytta hon själv kunde få på samma gång också tjäna någon annan med det talet fick förvaltaren smula liv visa jag men inte tro att han kände en man som han visste var missnöjd med den platsen han hade är du säker på att du icke hörde galet sa herr helmer verkligen så ja fröken så visst jag vill vara ärlig och han ladde ändå till att den där mannen skulle bli både lycklig och tacksam om man fingret tar emot så gott anbud ja så han lovade då bli tacksam ett rätt lustigt eventyr fröken har inte hört till lust igen men vänta lite jag tager honom bestämt bara helmers ord sa hon och var med detsamma efter vad jag kunde tycka färdiga att ta emot herr helmer själv ifall han hållit sig framme vem är det den hedersmannen kaptin tönlund svarade han lika så lugnt som snön då den ramlar men utan att brysa om vem den väter eller vem den kyler tönlund utbra stedet med ett helt annat leende än det som nyströjde på hennes läppar just så ropa honom också men det var inte med fröken ton utan akurat som om hon stuppat på stället jag kände riktigt ändan i det hjärtgruppen sådan revolution det gick igenom henne minst tänkte jag att hon skulle kvävt stackars liten eller fallit av tuvan men hon sannsade sig och gav förvaltaren en blick i esse sen som blick den sa så mycket som så här du måtte väl bara närras du kan inte ha samvet att så handskas med mig men förvaltaren måtte vara född utan samvete för han såg en stinn till synen utan att så mycket som blinkade rådna en gång ja han tycktes vara lika så oskyldig i begripningskonsten som det barn fött är i natt då tog stormodigheten ändå åt till sist ut sin rätt för hon stig upp och talte något om att det var för viktig sak att avgöra utan efter tanke hon hade inte besinnat sig nogare och härmed gick dem och härmed slår jag knut på historien för nu var hon till ändam och mitt hållamod också du har uppehållit med allt för länge munchör primus varför har fröken ej checkat bort mig idag svarade primus småslut men sen att han vunnit sitt enda mål att muntra fröken skadade han sig, lockade på mörre och sprang bort i flygande vad Edith tänkte om den lilla dramen i ungskogen tog det vi framdelades få veta slut på avsnitt 10 kapitel 13 bakom kulisserna läst av Lars Rolander