 Underviserne var enormt engagerede, og de dygtige, og de ved en masse, og de kan en masse, og de vil deres studerende rigtig meget. Så kom eksamsperioden, og der var man i hørt mange forfærdelige ting om, hvordan det er at gå til examen på universitetet. Det sværeste er måske, at nogle gange, at rejse sig efter et nederlag, en dårlig karakter, at det træls især, hvis man havde forventet noget andet. Jeg synes egentlig, at det havde været meget godt sammen med det, jeg havde afleveret. Men dummet fik jeg videre i sommerferien, og det var helt uforståeligt. Først tænkte jeg, at jeg ringede sekretatet og sagde, at der må være sket en fejl her. Det er selvfølgelig svært, men det lader man sko hurtigt. Det kommer jo med det. Det er det universitetet kan lige give ind en indsprøjning af ydmyheden gang emellem, og samtidig har man mulighed for at komme der til, hvor man også føler, at man virkelig kan noget. Jeg vil sige, at jeg har lært meget af at dumpe en examen, og så skulle jeg så skrive den igen. Selvom jeg troede, at jeg ikke kunne, og så ville jeg følge mig lillebitte, så endde jeg med, at følge mig på toppen af verden lige i timet. Jeg gik så op og var rigtig, rigtig heldig at få et 12-tall. Jeg trækte rigtig. Og der efter tænkte jeg egentlig, okay, så er det heller ikke værd at gå på næste delet.