 Velkommen til den første debat her på virtuelt Folkemålet for Aarhus Universitet. Mit navn er Mads Ruffendage Thomsen, og jeg er professor i literaturhistoriet. Jeg har også fået tre år som haft finalisering af at være leder af konferensen Magic Points 2021 Democracy and Culture in the Digital Age, som var en høbede konferens, hvor vi på første gang lang tid kunne investere folk tilbage på Aarhus Universitet. Og det gik fint. Det blev ikke en supersprædede event. Det var vi meget tre glemme i for. Og verdensidig har vi været her tre uger efter helt anderledes ud. Og tak for det. Konferensen, som havde deltagelse af mere end fire såplægtsholder, og nogle store keynotes, Francis Fukuyama og en Abo Barm, handlet om hvordan digitaliseringen påvirker den måde på, at vi har en offentlig samtale, hvordan vi har demokrati, hvordan vi har et tillid til hinanden. Og en af de ting, der var afgørende for konferensen, det var, at vi ikke bare ville sige tale i årskrifter, men prøve at komme ned i alt det maskineri, alle de ting, der kønner sig sammen til at skabe rammerne for, hvordan den offentlige samtale, den fungerer. Vi vil tale os meget om sociale medier, og det kommer vi også til i dag. Men det, som der var væsentligt for os, det var også at kigge på den infrastruktur, der ligger nede under hvilke virksomheder og hvilke måder de opererer på, som er afgørende for, hvordan vi er i stand til at tale sammen. Hvad er det for en uddannelse, vi giver vores børn i forhold til de digitale, og hvordan skaber vi en evne til at være kritiske, og ikke bare afvisende over for de muligheder, som der ligger i den måde, hvorpå, at vi kan kommunikere omkring de ting, som betyder noget for os. Og med mig til at diskutere det her i dag, så har vi de næste 40 minutter, så har vi Kimi Landmøgeren Havæsthorf fra Institut for Kommunikation og Kultur, professor Mikael Bank-Petersen fra Institut for Stationskab, og lektor Lisanne Wilken for Institut for Kultur og Samfund. Og tak fordi I har stillet op til det her. Kimi Land, du har jo forsket meget i Mitu, som i åbenlyst ikke havde været den samme unge sociale medier, hashtagget, det giver du, hvis man har været væk der. Og det er nogle af anglede præsenterede som en klapjag på manden, der bare ikke helt er fuld med tiden. Men det er en forskning viser også, at der er meget selvjustits i medierne i forhold til at behandle de her ting. Kunne du sige om, kring, hvordan du ser de positivt og negativt sider ved Mitu-pædomener, som de her udspillede sig, ikke mindst i Danmark, som de flytte over? Ja, altså noget af det interessante i Danmark selvfølgelig er, at der er opstået de her fællesskaber, hvor kvinder føler, og mænd i øvet, for den taget skylder også oplever, at de har nogen at tale med omkring de her ting, som finder stede på arbejdspladserne i skoler og alle mulige andre steder. Så det er med, at man faktisk har nogen, man føler, at man kan betro sig til, og at det ikke længere er noget, man skal holde inde på samme måde. Det er i hvert fald noget, som har en stor betydning for den enkelte. Det har også stor betydning for os som samfund, at de forskellige samfundsmæssige institutioner fra skoler til universitet, og diverse virksomheder begynder at se på, hvordan skaber vi et bedre arbejdsmiljø? Et bedre arbejdsmiljø, som ikke kun handler om at skabe et bedre arbejdsmiljø i forhold til, for eksempel seksuelle overgreb, men mere generelt, hvordan skaber vi et arbejdsmiljø, som ikke er fjendtligt, og hvor nogen hele tiden, for eksempel, bliver holdt udenfor og bliver mobbede, og hvor man hele tiden også bruger seksuelle grænthorskridelser, som noget, som på en eller anden måde kan hjælpe med at rykke folk på plads. Det bliver en form for magtforhandling. Så det er med, at man begynder at tale om, hvordan skaber vi gode arbejdsmiljøer, ikke bare i forhold til seksuelle overgreb, men i mere bred forstand. Det har en god effekt, mange steder rundt omkring i landet. Og det har selvfølgelig også en betydning for den enkelte. Mer problematiske side kan så være, at når vi taler om de især i medierne, især på de sociale medier, så bliver debatten meget konfliktfyldt. Noget af den forskning, jeg beskæftede mig med, handlede om, hvordan de forskellige danske medier fra DR til bærlængske og politikken, hvilke artikler om Mii2, de delt på deres Facebook-profil. Og de artikler, som bliver delt på de sociale medier, er jo også nogen, som gerne skal være klikbare. Så de er allerede valgt til de sociale medier, fordi det skal være noget, der nemt kan cirkulere, lidt let og lidt fængende eller provokérende. Så det skaber den her fundamentet for samtalen, ofte en eller anden form for provokation. Og det gør, at samtalen bliver rigtig svær at have. Det er også sket i den her debat. Det var meget den information, der blev delt fra de professionelle medier, på de sociale medier, ofte var opinionsartikler. Altså så forskellige kandidater og politikere, politikere og alle mulige, som ment noget, men som altså ikke var undersøgnes journalistik. Det betyder ikke, at der ikke blev lavet rigtig meget god undersøgnes journalistik om Mii2. Det drukkede bare lidt i alt opinionstoffet. Alt opinionstoffet, det betyder, at alle blev fink en oplevelse af, at de var inviteret ind til at have en mening, det har man selvfølgelig altid lov til, men at alle meninger på en eller anden måde var lige legitime, fordi den undersøgnes journalistik druk ned i det her. Og det man har så, det jeg så, når jeg for eksempel så, men hvad står der så i de her overskrifter, det man kan se på de sociale medier, også når man ikke har betaling til at have gang til alle de forskellige medier. Så de der ord, de der fængende ord, der blev brugt i titelerne, det var også det, som så gik igennem blandt brugerne på de sociale medier. Altså så den måde de professionelle medier taler om emner, cirkulerer og smitter af på den måde, som vi så taler om, det er kommentarsbrorne. Det betyder ikke, at der ikke skal være opinionsartikler, det er sådan sikkerligt, det er bare pointen, at vi skal sørge for, at den undersøgnes journalistik også får en synlighed på de sociale medier, for det har en betydning for den samme tale, som vi så alle sammen har. Ja, og man kan jo sige, at det vil virkelig demonstrere også nogle af de reaktioner, som du også har vist, at folk kan give, at det er ekstremt polariserende, og måske kan man sige, at microcosmos er den, kan man sige meget hårdt tone, den kan afholde nogle fra at være dinser i debatten, og den vil komme til udtryk gennem blandt andet mitu, men også meget andet. Ja, jeg har et eksempel, som jeg tit bruger i det her. Den der ide om, at vi alle skal have lov til at mene og tage stilling, det er at dele på et tidspunkt en artikel, som var en kritik af Sverige. Fordi, at der i Sverige havde været en artikel om mitu, som i det svenske pressenevn, havde fået kritik for ikke at være god nok journalistik. Og det er jo færd nok. Så ender det er deres opdatering på, med at skrive, at du er enig. Altså det anter ligesom, at læseren, for det første, har adgang til at læse svenskt journalistik, som vi også er bag betalingsmure, og et andet også ved noget om pressetik. Så den der ide med, at der er fuldstændig åbent for mening også på baggrund af noget, som vi faktisk ikke har adgang til at have en, hvad skal man sige informeret mening om? En kølesedere holdning, ja. Og det handler også noget om, hvordan man så skaber rammerne for demokratiet, ikke i den her kontekst. Vi skal skabe nogle rammer for, at folk kan have nogle samtaler, også om noget, som de faktisk har en ligtime, en informeret baggrund for at kunne tale om. Mikael, du har sengsårstidt været meget i offentlige omkring Covid-19, fordi du som leder Hope-projektet, har studeret folks holdninger og reaktioner og så videre. Men det står om på, at du er professor i politisk psykologi. Kan du sige lidt mere om, at man har måske en intuitiv fornemmelse af, hvad det er, men hvad er det egentlig? Hvad må du beskrive det forskningsfældt? Det er jo et forskningsfældt, hvor vi prøver at forstå de psykologiske mekanismer, som ligger bag folks politiske adfærd og politiske holdninger. Så vi så at sige, at vi forsøger at bygge mere korrekte modeller for, hvordan er det egentlig borgerne tænker og føler. For netop at kunne løse samfundsproblemer bedre. Man kan sige, hvis vi skal forstå, hvordan vi kommer diskriminationen eller had på sociale medier til livshjemmen, så skal vi forstå, hvad det er egentlig for nogle motivationer, psykologiske motivationer, som de her fenomener opstår frem. Ja, og det fældt, det må have forandret sig en hel del med, og fremkommelsen af sociale medier, hvor publicistvernet, hvor man kan sige, at der er en redaktør, der står mellem dig, og så offentligheden, er det jo på mange måder for sundhed. Kan du prøve at pege på nogle af de tendenser, som man kan spurgere ad nu? Fordi vi glemmer jo tit, sociale medier er jo kun 10-15 år gamle, fordi de fleste. Men hvor meget kan man sige om, hvad det har rykket? Det er virkelig en interessant og væslig diskussion, og der er jo forskellige sygen på det, hvor der er nogen, der vil sige, at det har ændret utroligt meget, og så er der andre, der vil sige, og jeg er måske lidt mere over i lejren, med de andre her, at sige, at det har i bund og grund ikke ændret det store, i hvert fald ikke, når vi kigger på de grundlæggende, psykologiske motivationer, som vi har, som borgere. Der er en bog, der er ude, der sætter det ret godt på spidsen, som hedder Social Media, The First 2000 Years, som handler om, ja, men vi har altid forsøgt at påvirke hinanden. Vi har altid på forskellige måder forsøgt at råbe højt, og det har man så gjort tidligere med graffiti på murene, eller man kan sige, at hvis vi går 100 år tilbage, ja, men så har jeg delt påsvesende, og det er et brevet ud tre gange om dagen, og det er ligesom at have en SMS-korsmedanse på den der måde, så det her med hurtig information er ikke noget nyt, men man kan sige, at det der er forskellen, det er, at de der enorme netværk, vi har, hvor vi er forbundet til utroligt mange mennesker, og at derfor en enkel post på de Sociale Media har en enorm synlighed, som det ikke nødvendigvis har haft før, og netop, at vi som almindelige mennesker, kan få denne her synlighed, og det skaber nogle, kan man sige, mobiliseringsdynamikker, som der ikke har været tidligere, og de mobiliseringsdynamikker, de kan både have nogle gode sidder, som vil sige, mitubevægelsen er et eksempel på, hvordan der er de her mobiliseringsdynamikker i forhold til en sag, som kommer nedefra, men det er jo også noget, hvor at man kan mobilisere omkring lidt mere slemme ting, og der kan man sige, QAnon stormen på Kongressen i USA er måske et af de bedste eksempler på det modsatte. Ja, og nogle ville sænge, at for eksempel, korrelationen mellem folk, der er vaksineret i USA, og deres politiske tilsvårshål er enormt højt, og man sænker, hvad ligger der underneath, og det må være et eller andet form for information, og misinformation, og mistidigt, der bliver spurgt. Ja, men det kan man sige, men det er så måske der, hvor, at jeg hører lidt til den fløj, og det siger jeg med virkeligheden, så betyder det heller ikke så meget. Altså det er vigtigt, at det ikke er overdrevet betydning af de sociale medier, i hvert fald, i forhold til, hvad det er, vi mener, fordi vi mennesker, vi har den forunderlige egenskab, at vi er relativt resistente over for informationen. Og det betyder også, at misinformationen bidrer egentlig ikke så meget på os, fordi det, vi holder fast i, det er vores grundlæggende verdensspillet, så sorterer vi i, ja, men hvis det er en information, der passer ind i vores verdensspillet, ja, så tror vi på den, og hvis det er en information, der ikke passer så godt ind i vores verdensspillet, ja, så afviser vi dem. Og derfor så kan man sige, de personer, som har et mere konspiratorisk verdensspillet, ja, men de slurer alt det her misinformation rot, men det er ikke misinformationen, der forbenterer at have det verdensspillet, det er verdensspillet, der så og sige kommer først, og på samme måde, som hvis du har et grundlæggende tillid til systemet, ja, men så tror du ikke på den misinformation, så er det ikke pludselig, at du ser noget om vaksiner, så tænker hov, ja, men så må jeg heller holde mig fra dem. Så en af min kæmpeste, det er at se, hvis vi skal forstå nogle af de konflikter, der er på de sociale medier, så må vi forstå, hvad det er for nogle konflikter, der er ude i samfundet, og at det høj grad er nogle tendenser ude i samfundet, der gør, at debatten bliver så ophedt, som de nogle gange gør inde på de sociale medier. Og det er vigtigt, at du ser også, kan man sige, med de gode og de dårlige enskaber, at der er muligheder og der er negativ effekter, desvannet du frusker meget identitet, og jeg også sige, at det er et europæisk identitet, og man kan sige en ting, man nogle gange kunne savne i Europa, det er sådan fornemmelsen af en europæisk offentlighed, hvor man i mest blået start på internet, det kunne sige, at nu får vi mulighed for at have en offentlighed, der rækker meget, meget videre, fordi vi kan frigøre os af en lokal avis. Og sådan er det ikke helt gode, men så på denne side er det også nogen grund til at tænke, at nogle gange så har vi faktisk sat en offentlighed. Kunne du prøve at sige det omkring dit syn på europæisk offentlighed, og den måde på, hvor vi skaber tillid til en eller anden? Det kan jeg gøre. Jo, altså det er jo i hvert fald, som du selv siger rigtigt, at de sociale medier slutter igennem herfra en 15 år siden. Der var stort håb i europæiske institutioner, om at nu endelig kan du skabe den her europæiske offentlighed. Der er egentlig ide om, at for at et politisk, kunne man sige sammen, en politisk sammenslutning kan have legitimitet, så skal den også have en offentlighed, og skal være nogen, der diskuterer med en anden, og også at de er på tværs af landekranter. Man håber, at det kunne blive social medier. Det blev det ikke selvom, altså alle europæiske institutioner, jo har en kanal på YouTube, og en Twitteraccount, og en Instagram, og fire profiler på LinkedIn, og sådan noget i forsøget på at nå europæerne og få dem til at snakke med hinanden. Det er ikke lykkedes, fordi man skal være meget interesseret for at gå ud på EU-kommissionens YouTube-kanal. Der er så meget andet på YouTube, så det kan være stor interesse. Men det vi kan se, det er, at nogle gange så sker, at der er eventbaserede offentligheder på tværs af Europa. De bliver jo også i globale, men når der sker noget i øjeblikket, har vi europæisk skabet i fodbold. Det er en begivenhed, som i også finder sted henover Europa, som agagerer europæer, og som rigtig, rigtig mange sidder ude på de sociale medier og kommenterer med og diskuterer med, og selvfølgelig rigtig meget med hinanden. Der er det med Europa, at vi taler forskellige språk, og det er en særlig udfordring for den fælde samtale. Men nu så vi her i Lørdags. Indan fodboldspillere som fælde op på banen, det var frygteligt, der var et helt kontinent sade og så på den her ung mand, som synes, at den er døde, og blive gænderblivet. Det startede en samtale, en samtale som både handlede om, at Christian Ejaksen er jo ikke bare en dansk fodboldspiller, han har spillet flere europæiske klubber, der er mange, der havde akser i Christian Ejaksen, der er mange, der havde akser i hans helbred, og så kom den diskussion, den kom jo til at handle om frygt, om liv, om død, om store ting, som pludselig man diskuterede med hinanden, og fandt nogle fælde språk at diskutere på. Så kom den til at handle om covid-vacciner, fordi der kom en, et røgte, ikke bare i Danmark, og han sætter os rundt omkring Europa, at han faldt muligvis om, fordi han muligvis var, han blev vaccineret, faktisk så blev hevet ud, som den vaccine, han sikkert var blive vaccineret ned, og som var sikkert skylde i det, indsom at ud og benægte, han var ikke vaccineret, han havde ikke covid, og debatører rundt omkring på sociale medier, var pludselig i gang med en samtale, som handlede om en anden ting, som påvirker os alle sammen, nemlig covid-19, og som vi jo også diskuterede på rigtig mange måder. Så der sker de her forskydninger i en diskussion, vi får et fælles omdragningspunkt inden begivenhed, og det er der offentligheder, europæiske offentligheder og globale offentligheder, opstår på de sociale medier, og så kommer der en samtale, og det er en samtale, som fuldstændig uforudsigeligt, altså fra Christian Eriksen faldt om, og sæt det pludselig handlet om, og vidt han nok var blevet vaccineret, der er et langt stykke i den diskussion, men den flytter sig, og pludselig var folk ikke i gang med at snakke med hende, og det kommer de til resten af den her fodboldkamp, fordi Christian Eriksen bliver faktisk bragt op, og alt de fælles i rindbringer, det viser sig, at vi har ham ham, det bliver bragt op i alle mulige fodboldkampen. Så vi kommer til at mindse, og vi kommer til at snakke om det, og det bliver det, der karakteriserer det her EM, forhåbentlig skal der ikke andet karakteriserer det her EM, på så dramatisk vis. Så de her offentligheder, dem interesserer jeg mig så for, hvad er det så for nogle samtaler, hvordan flyder de, hvordan integrerer de Europa, i hvert fald få et kort øjeblik. Og man kan sige med Christian Eriksen, som jo heldigvis et sted af døm har det godt, så kan man jo ikke planlægge med denne snaks begivenhed, men der er nogle begivenhed, der kommer igen og igen, og det er jo blandt andet som også, man kan sige indenfor din måde, og gå til tingene på som digitala-introprolog, arbejde med Eurovision, med Miljolingerprix. Kan du sige lidt om, hvorfor det, og hvad får man ud af, og kig på sociale medier under Eurovision? Det, der er, kunne man sige, oplagt ved Eurovision, denne begivenhed, som forbinder et helt kontinent og i øvrigt altså stor dele af resten af verden, fordi Australien deltager, altså Bayern deltager, altså det er et stort israel. Så det er rigtig, altså grænserne flyder noget, for det er europæiske her. Men det kommer hvert år, det er tilbagevendende begivenhed, og den har været, og den samler folk på forskellige sociale medier, hvor folk hænger ud og snakker, i Stinegrad faktisk ser Eurovision igennem sociale medier. Tidst ser de ikke, hvad der sker på skærmen, og pludselig kommer de, at hvad skete, hvis der var noget stort. Men det vil sige, det er en begivenhed, folk planlager efter. De sætter sig ned, de snakker selvfølgelig om konferensen, men også om, hvad der lige så sker i Europa i øjeblikket. Senere har været præget af Brexit, så det, der blev snakket rigtig, rigtig meget om. Storbritannien deltager jo i Eurovision, så det, så de selv lidt forbløffede hvert år. Hvorfor gør vi nu det? Og derudover, så kan vi også snakke om, at vi overhovedet gider være i selskab med dem, og de nu ikke vil være i selskab med os. Jeg kommer og diskussioner om politiske relationer mellem Ukrainer, Russland eller mellem Israel og Palestina, de her, som har, kunne man sige, mange mennesker, er engageret i. Og hvor igen, så kommer der en europæisk samtale om det, der kommer skenderi, og der kommer forsøg på at glæde det ud, der kommer forsøg på at forstå, men der kommer dialorer på kurset hvers. Så det kigger jeg på. Så kan man sige med Eurovision, for de, det er nationer så tydeligt, der stiller op imod hinanden. Der er det sket at se de her forhandlinger, hvordan flyder samtaler henover språlingeren. Så hvad er det, der forbinder dem sammen? Jeg ser selv på Twitter, fordi Twitter er interessant i den her sammenhæng. Fordi det er eliten, sider undskyld udtrykket, det er akademikerne, politikerne, journalisterne, forfatterne, det er fans af alle mulige. Så det er sådan en bestem gruppe, som også er Twitter-organiseret på den måde, samtaler forbundet med hashtags, så man måske ikke være medlem af en bestem gruppe for at se på eller være med i samtale, men så bare kunne de rigtige hashtags. Så man kan se den her samtale, som breder sig ud over Europa, og som også mobiliserer bestemte politiske privenheder, som vi så lige kommer rundt om og diskussioner om grænser, og geopolitik og sådan noget. Så Twitter, designet godt til forskningsverden, men så er det jo masser endet, vi ikke ser, fordi, at vi ikke er i gang til Facebook på samme måde, som man havde en kort overgang eller andre plattforme. Det er rigtigt, at fra et forskningssynspunkt at Twitter er dejligt, fordi vi må høste data for Twitter, så det kommer da ingen at sige. Det må vi ikke på samme måde på Instagram, vi må det ikke på Facebook, men man kan jo godt, nu er jeg jo ansvolog, som du selv siger. Jeg høster data, men jeg laver også fellervejt. Så jeg kan jo godt gå over og så er jeg også interesseret i, hvordan diskussionerne flyder mellem forskellige sociale medier. Det er jo lidt ligesom at vise, at dem på Twitter, det er en slags medier, at vise dem på Facebook af nogen andre, så det er også de her forskellige stemmer, som er på forskellige sociale medier, men som ikke alt, der er på et social medie. Tak fordi jeg indlede en perspektiv over, der var en god grundlig indledning til det her ende. Deres prøv at kigge lidt fremad. Mit bud på hvor vi står hendelsen, lige nu, hvor vi har smidt månbindene her i mandags, hvor vi fandt ud af, at Trump ikke var i stand til at genvinde markten, at potroistere står om på Kongressen, hvor at eksempelvis, kan man sige nogle af de ting, som man for nogle år sen sagde, så bliver der en evig klapjagt på folk, for hvad som helst, at det vil måske ikke helt komme derhen. Der har været en lille smule i øjeblikket, og så samset i fornemmelsen af, om det er vejlig voldsomt, nogle af de ting, der sker i, og hvor bevæger vi os så på vej hen. Europa er stadig ikke enormt splittet på mange måder, altså indtil at lide den europæiske union, selvom i, og i Storbritannien, sauner man nok meget. Så der er mange ting, som siger, som har at følger, at det kan få nogle konsekvenser på langsagt. Så hvad er ass, kan man sige, et bud på, hvor vi står hen i den her situation, eller nogle sentencer, som I sidder i jeres aktuelle forskning, hvor vi bevæger os af nogle steder hen. Det er jo sådan en virkelig, en softball, og det er jo sådan nogle af de hårdeste, at slå til nogle gange. Jeg kan give det et skud, set ud fra noget af den forskning, som I sidder at arbejde med. Det er jo rigtig nok, at der var nok mange, der drog på denne stedelsens suk, da Trump ikke blev genvalgt. Men jeg tror, det, der er vigtigt, det er, at man så ikke siger, når man er fin nok, så er problem soft, men netop, at man siger, nu fik man et pusterum til at forsøge at tage fat i nogle af de problemer, der er. Og igen, så tror jeg, der er nogle dyber og samfundsmæssige konflikter, ikke kun i USA, der er en lang, række vestlig demokratier. Man kan sige, de gode vestige i Frankrig er et andet eksempel på det her, hvor at vi også har set, også inden corona-krisen, at der er nogle dybe, dybe spændinger. Og man kan sige, et projekt, der er selvfølgelig brugt for noget af en hvad, der rent faktisk, der driver de hastige spændinger ud over de sociale medier. Men man kan sige, man kan heller ikke tage de sociale medier ud af linningen, der er så meget af den demokratiske samtale, der nu er på de sociale medier. Og det vil sige, man kan dårlig få løst problemerne ude i den virkelige verden, det skulle jeg ikke sige, men man kan sige ude i samfundet, uden at få debatten på de sociale medier ind på rettspor, for det er så at sige, det er hvor at konsensusen i første omgang skal danne, om hvad det egentlig vi skal gøre, også i forhold til nogle af de store kriser, vi står over for i form af klimakrisen. Så jeg tror, noget af det, som vi virkelig skal investere i og tænke meget meget dybt over, det at sige, hvordan får vi rent faktisk debatten tilbage på et bedre spor, sådan at vi kan få nogle af de opvendelige forhåbninger, der var omkring deliberationen og demokratisk samtale, ind på de sociale medier. Og der står vi jo i de her dilemma sige, hvor meget af regulering var en frem, og hvad er det for en type af regulering. Og det er den debat, som vi skal have i meget høj grad lige nu. Og igen, så handler det også om for at komme tilbage til politisk psykologi og at sige identifisere, Hjern Badring faktisk, der driver, had et på de sociale medier og denne her intensive debat. Og man kan sige, nogle af de mekanismer, at forstå det, er det ikke altså, hvor vi måske har haft nogle forskninger om, hvad det har størst. FAKE NEWS, som vi har holdt frem som om, at det var et kæmpe problem. Måske ikke det største problem. Men altså netop, man kan sige, det er, at vi manipulerer eller misinformerer, og det er at være hadflugt, at det kan sige, at nogle af de største problemer er PT eller har du nogle andre ordskrifter for det måde, du tænker, hvad kigger du efter der? Ja, men det er, at man kan sige delt, så er det det her med, hvordan, at FAKE NEWS netop ikke er det voldsom problem, som man måske kan sige det her, for folk kan lige så vel misinformere ved at dele rigtige nyheder, men det er heltidens, at den selekterer hvad det er for nogle nyheder, der passer ind i ens verdensbilder, og det er det, man deler. Og det andet er, at de her meget, meget intense debatter, og der har der været lidt forkert fokus, som jeg ser det i den måde, vi går til de hadfulde debatter, at der har været en forståelse eller en argumentation for at sige, ja men det er fordi, vi har ikke lært at opføre os på de sociale medier, at når jeg hvis jeg nu udsender en eller anden voldsomt troes som på de sociale medier, så er det fordi, jeg har ikke lært, at det gør und og modtag, hvor den forskning, som vi laver tyder i højre grad på, i siger, ja men når du siger, at jeg kommer og slår dig hjælp, så ved du udmærket godt, at det er ikke særlig rart at modtage, og derfor en af de problemerne er ikke så meget, at vi ikke ved, hvordan vi skal gebære det også, men det handler i højre grad om at finde ud af, hvordan er det, man kan bruge nogle af de der netværksstrukturer, og så at sige, at skabe nogle frirum, hvor at man kan debatter og deliberere uden at der kommer kan man sige, personer, der er modtiveret, er andre ting, end at nå en oplevelseforståelse af emnet. Og alt, sige, hvordan man skaber de der og samtidig står værende om yderingsfrihed og så videre, det er virkeligheden det, der er den centrale udfordring, som jeg ikke tror, at vi har fundet de gode svar på i nu. Nej, og det er et langt sejt, det handler om kultur og uddannelse og påvirkning i handen. Lisanne, du måtte have lige før. Ja, og jeg synes, en af de ting, vi skal huske, det er, når vi snakker social media, så har vi lidt en tilbøjlighed til at snakke om Twitter, Facebook, Instagram og YouTube, og så muligvis Tumbler, hvis vi er meget ville. Men der er rigtig mange social media og en af de ting, der faktisk skete nu engang glemmer vi også det social media i virkeligheden af virksomhed, og de er der for at tjene penge og de her kan have rigtig godt af, at der kommer drama. Men en af de ting, der skete, da Trump ikke lukkede indvalg, det var jo også at han blev bant fra de social media, altså han, de lukkede hans Twitter-akkaven, så tror jeg, han har fået to års pro-base, hvad hedder sådan noget, afvist på Facebook. Men det er jo ikke sådan, at Trump, altså, det ville være naivt at tænke sig, at han så siger at det var også ærgerligt, nu er jeg snurre, så må jeg sidde her og blive bedre mennesker, indtil jeg må komme på Facebook igen. Der er rigtig meget den her debat, hvad hedder det? Også, vi ved, med terrorisme, som foregår på social media, altså debat mellem terrorister, rekotering af unge mennesker, det flytter andre steder hen, så det flytter hen på en kryptet social media-platform, som telegram, som watch-up, som nogen, som vi har meget svære ved at monitorere, vi kan muligvis infiltrere nogle grupper på telegram, som er den her meget en kryptet, men vi kan ikke rigtig, altså infiltrere ting der foregår på WhatsApp, for eksempel, fordi det er ikke et offentligt forum, hvor vi alle sammen kan sædes, det er de her mørke klubber, der findes ude i udkanten, og hvor Trump, for eksempel, også søger hen, altså det er skete, han blev banet fra Twitter, og så lavede de et, nogen lavede en ny social media-platform, som så også, hvad hedder det, altså blev lukket lidt ned og blev åbnet igen, men idén var, at man havde rigtig ytringsprihed, uden der kom sådan nogle liberale demokratere over i USA, og sagde, hvad man måtte mene og ikke måtte mene, og det vil sige, så får man de her rum, hvor det ikke er en stor fantastisk offentlig debat, som vi alle som kan deltae i, men som er en debat, nogen er at skal deltae i, og så er der nogen andre, som faktisk sidder og bliver ved med at dyrke konspirationsturier, bliver ved med at dyrke had og negativitet, de gør det bare lige mere lukket som vi ved noget om, men nok kan det ikke alt om, at man kan sige, hvor høj graden vi har i de her bobler, eller ej, altså så vil jeg forstå, at sådan noget forresten er både tyde på, at rigtig mange folk, de får faktisk information for mange killere, men som du beskriver også ikke, altså hvis man gerne vil ned i et kaninhul, at så kan man altså komme ned og kun møde ting, der skulle sige for stærkere, det som man tror på i forvejen, og hvor der vil også se en anden form, kan man sige, sådan en anden form for en følelse af magt og om en måde modsat, og have en stærk holdning om et eller andet, altså noget krig på konspirationsturier Ja, jo jo, og det finder vi alle steder på på enset, men jeg tænker også, der er også, vi ved, at der er ude på især på telegram, som er den, man er lidt tilgængelig for forrestningen, vi kan godt komme derind, vi kan godt se, hvad der foregår. Vi ved, at der sidder folk, og planlægger had kampanjer, som så pludselig udlyses på Facebook, eller på Instagram, eller på Twitter, der hvor folk er, men dem, som udløser det her, havde kampanieret virkelig gang med en diskussion, eller en snak med resten, det er ikke en dialog, eller en samtale, det er spørgsmålet om, komme med kæmpe kanoner, og skyde frygtlige påstande ind, og så træk sig ud i hullerne, egentlig. Hvad? Camilla, du... Ja, altså jeg har jo kigget meget på, hvad de officielle medier deler, og der synes jeg, i forhold til det her, at det er rigtig interessant at tænke på, at man faktisk har mulighed for at være med til at forme debatten, som mediehus, for eksempel, eller universitet, for den sags skyld. Og det, vi ser lige nu, det er, at meget af det materiale, der bliver delt fra de officielle medier, er så konfliktfosseret, fordi det er det, der nemt cirkulerer. Og det er jo det, som de tjener penge på, og man som læser, at hvem er det, der bliver kommunikeret til? Altså bliver der faktisk kommunikeret med et ønske om den her demokratiske debat, hvor læserne skal svare, og indgå en dialog, eller bliver der faktisk blot kommunikeret til dem, som egentlig er annonsører, for at skabe yderligere profit ved, at det her det cirkulerer. Så der er jo noget, som også helt konkret handler om økonomi for vores mediehus i det her, og det bliver vi jo nødt til, at tale om, hvordan får vi den her forskabning mellem det økonomiske økonomisk entitement til at skabe materiale, der er klikbart, og så samtidig forskabning en ordentlig debat. Fordi det er jo i hvert fald, jeg kan se i meget af det her materiale, som er så konfliktfosseret, at det er også det, som så sker i kommentarsbordene. Det er konflikten, som læserne på det sociale medie, der taber ind på, og det bliver selv en dialog, men folk skal sige, jeg synes også, at mitu eller covid-19 er noget fisien, håndlygter eller det modsatte. Så man kommer aldrig rigtig ind i dialogen, fordi det bliver på det her konfliktniveau. Og der er altså noget med, hvordan vores medie er struktureret økonomisk, som er med til at skabe fundamentet for det. Og det er jo også det, som det giver mulighed for at tale om de sorte huller, at de så faktisk også cirkulerer ind, og er med til at forme den debat, på de mere officielle kanaler på de sociale medier. Ja, og man skulle egentlig tro, at folk, og det gør folk jo også, at hvis der er væsentlige problemer, som betyder noget for dem, så er de jo også egentlig klar på at diskutere dem. Og man må ikke, kan man sige, medierne kunne forstå det bedre, end de gør lige noget. Jeg tror, at de ikke nåser helt rigtig, at nogen medier er ekstremt konfliktorienteret, eller kan man sige, at de er gode orienteret, ikke at den her clickbait, som man oplever i nogle medier, er jo virkelig, virkelig voldsomt. Men har du nogle hense eller idéer? I forhold til, kan man sige, altså, fordi du andre kan altså, kan man sige, de er det med, at folk skal læse at engagere sig, men de skal... Man burde have en bedre kultur i forhold til at kunne engagere sig i nogle ting, der faktisk betyder noget, og som ikke først er farligt bare en, kan man sige, en lidt tom konflikt. En helt banal ting kunne være at overveje hvilke spørgsmål er det, man stiller til laserne. I alle de artikler, jeg har været igennem, det ender ofte med, hvad synes du? Altså, at folk skal jo nok sige, hvad de synes alligevel. Altså, det prøver man faktisk ikke spørge om, det kommer helt automatisk. Der er ingen nødvendige at stille spørgsmålstejn der. Altså, så i stedet for at sige, vi har det her problem med, hvordan kan vi arrangere store koncerter under covid-19? Jamen faktisk antag, at dem, som deltager i debatten, kunne have noget interessant at komme med i den sammenhængere, nogle interessante bud, så stille nogle spørgsmål, som faktisk antager, at man har kvalificeret laser med viden. For det synes jeg også problemet med den her måde og skabe nyheder på, er jo, at det egentlig antager, at laserne ikke ved noget, eller som minimum kun er interesseret i at indgå i debatten på de her emotionelle niveau. Så synes man, at man skal begynde at tage laserne seriøst. Vi faktisk har stillet nogle spørgsmål, at de har noget relevant at sige. Det virker jo enormt banalt, men det sker bare ikke, og hvis man skal falde i siliter, de her demokratiske samfaler, så er det faktisk nødvendigt, at man antager, at folk har noget at byde ind med. Helt enig, og så kan man sige, at ret skal være ret ikke, der bliver også lavet en trolig meget god sjovendelskig. Og måske der er faktisk på et højre niveau, man har set i mange år, så det er jo en god ting over så. Ja, helt enig. Jeg synes, at Miller bringer noget meget vigtigt op, det her med, at meget af den information, der bliver spredt på de sociale medier, og også igennem de klassiske medierens nyhedsplattformer, ja, men den er bygget til at skabe trafik, den er bygget til at fange vores opmærksomhed, og det tror jeg, at det har to sidder, hvis man skal komme rundt om det. Det er ene, det er det strukturelle, at udvikle nogle nye måder, og bedrive journalistik på, som vi her på universitetet, og på Institut der arbejder med det. Men jeg tror også, at det er også betydning på, hvordan vi skal tænke på det her, at begrebe omkring digital danelse, fordi når vi taler om digital danelse, så er det ofte noget med, at ja, så skal man lære kildekritik, man skal lære at kunne skælde med dem, og det her sand og det her falsk. Men ofte så er det, at det skæld er ofte noget, som i sig selv skaber konflikt, og så skal man i blikhuset sige, det passer i hvert fald ikke, og det er forkert, og så videre. Men hvor at meget af det, som man måske borde fokusere på, i forhold til den digital danelse, det er mere, kan man sige, allokering af ens opmærksomhed. At man skal lære at sige, man skal rent faktisk lave mig gribe af en debat skal spille tid på noget information, også selvom det trykker på alle knapperne i min hjerte, som får mig til at sige, at jeg synes, at det er rigtigt, og det lige som passer ind i mit kram, eller fordi jeg bliver taget enorm anstød, er det at sige, at det i hvert fald ikke rigtigt. Så man kan sige, at noget af det arbejde, man måske skal gøre, når man skal være digital danet, det er at få samme forhold til de sociale medier, eller samme forhold til information generelt, som vi har, når vi står nede foran slikhylden i supermarkedet, og sige, at man skal er nødvendigvis, rager alt det ned fra hylderne, og tilvære alle nødvendelsesændrene, så vi simpelthen skal tænke på, som en slankekur eller en diet, hvad er det, jeg bruger min opmærksomhed på? Det er jo en rigtig stærk point. Jeg læser for nogle måneder siden, at politikens chefer, Christian Jensen, han står tidligt op hver dag for at læse kønliteratur. Og så sidder man ved at blive lidt klov som literat, og tænker, at man sikker måske, at det er for meget skridtere, når jeg står op. Så får jeg måske hendet noget kønliteratur, men der er ingen, som er beskriftligere, som er publicismer, som står på at starte dagen med, og udenforde hele den strøm, som kunne være så til og med, at hvad foregik der lige nu? Så det kan man sige, at det er et langt træk, fordi du nevner det. Det er jo noget, man næst nærmest skal tilfatte på. Jeg var sammen med et parengår, som hedder en datter på 18 måneder, som jeg jo altså sidder, og navigerer i YouTube, som om, at det er et medfyldt evne. Men der er det jo bestemt ikke. Og det er jo vaner, og så videre, som man kan arbejde med. Det er altså digitale danser, som et kæmpe projekt for, kan man sige, hele uddannelsesområdet. Og det har vi jo mange forskere her på Aarhus Universitet, som arbejder med, bestemt. Vi kommer snart mod slutningen af denne her samtale. Noget af det, som jeg synes har været interessant, det kan man sige, det er jo sådan her, at man får forsigtige optimismer. Mikke du peger også på, kan man sige, at det er altså ikke råd af jo det. Det er nogle af de samme mekanismer, og nednøgder ikke. Millioner års evolution har ført til, at vi står her med nogle af de gærne, og det gør, at så på virkelig er vi heller ikke alting. Vi kan hvertfald vide, hvilken mekanismer den berøver os. Og det synes jeg også, at man kan se, i stedet forhold til den her covid-19-kris, at man kan sige, at på virkelig er på spidsen, at misinformationen, farliginformationen, der har været masser af, er jo potentielt livsfarlig. Hvor et andet gang kan man sige, at det er bare irriterende, at man kan blive oplystet over det. Men nu kan man også faktisk, at det giver døg, fordi der er nogen, der går stik i mod alle idéer, om hvordan vi skal opføre os. Og så vil jeg jo forstå, at H-projektet har jo egentlig forholdet sig ikke, at nede under den her støg, der er omkring, at der er nogen, der råber højt og gerne nu misinformerer. Så er der faktisk en ret stor basis af, at folk faktisk godt forstår information, og regerer på den fornuftigt. Det er ikke nogen, der er korrekt som noget? Jo, lige præcis, hvad vi ser, at den almindelige borger har i hvertfald her i Danmark, det er ikke sådan der, alle steder, men i hvertfald her i Danmark har en enorm høj grad af tillid og stolet på de informationer, der kommer og føler sig også oplyst. Og nogle af de ting, som vi har kigget ned i, omkring netop misinformationen, viser også, at selv når misinformationen cirkulerer her i en dansk kontekst, så det meste, eller man kan sige de fleste, af dem, der spreder misinformationen. De gør det egentlig med det formål at pege ud, at det er misinformationen, og se, hvor tåbligt det er. Så selv hvis man tæller op, hvor mange fake newsartikler, der bliver en del her i Danmark, så kan man sige, at halvdelen er forsøgt på at modgå det. Så der er meget, lidt misinformation, selvom det er en så voldsom krise, som vi står i. Jeg tror en af de ting, der er vigtige at tage med fra det, også som beslutningstager, det er, at de ikke nødvendigvis kan bruge deres kommentarspore, til at få en dyr forståelse, for hvad der gemmer sig ude i folkedypet. Og jeg tror, at de debatter, vi har set, er påvirket, er kommentarsporene. Exempelvis det omkring mundbindende, politikerne var meget forhibet på, og nu skulle vi væk med de forbandet mundbind. Det er fra sig, der er taget ude fra kommentarsporene, fordi hvis vi kigger i vores undersøgelser, så er 70% af den danske befolkning, synes egentlig, at det er helt fint at bruge mundbind i det offentlige rum. Så der tror jeg, at kalibrering, at problemet størrelse, er blevet forstyret lidt af, hvad man som politiker får kastet efter sig på de sociale media. Og for måske at komme tilbage til den, kan man sige også lidt mere optimistisk. Tone er ikke nu nevnet ud, lige så er han også helt en dynamik, der har været på internet i forbindelse med landskampen forledende af Kristian Erksens hjertestopp. Men som jeg kan sige, bare et eksempel på at have kendt på den tragisk baggrund og godt, at man blev genopblivet, at komme til sig selv igen. Og den her dynamik, hvor man ser, at folk interagerer på alt muligt måde. Og det er faktisk også, kan man sige, normalt kreativt det, der foregår i mange situationer. Selv i en potentielt tragisk situation, at så bliver der jo givet, kan man sige, skrevet, orderende ting, morsomt ting, alle mulige udtrykker kommer til på færdag. Du beskriver lidt det samme kring Eurovision. Ja, altså nu kan man sige, men Kristian Erksens hjertestoppel, det der skete på fodboldbanen. Men efterfølgelig også, hvad der skete i hospitalsingen. Han har fået, jeg ved ikke, hvor mange millioner nyfølger på Instagram, fra hele verden, som jo også følger med i, at han får det bedre. Så det bliver sådan en del erfaring og oplevelse, som også er der. Altså der er rigtig, rigtig mange ting på social media. Men der er også de her forbindelser, steder, hvor vi lige krydser hinanden, og snakker om det samme. Og udvekser synes punkter på måder, i forbindelse med noget som vi kan lide lige kun om det er fodbold, eller om det er Eurovision, eller om det er noget andet. Vi finder de der bevareringspunkter. Og det kan man sige, det var der ikke før det social media kom. Altså den her måde at kunne knytte an til alle mulige mennesker rundt omkring Europa i det her tilfælde. Det var der faktisk, det er faktisk et nyt rom, som bliver skabt, og det er ikke en vare i europæisk offentlighed. Men det er jo også, altså i forhold til fodbold, i forhold til Eurovision, hvis de samme mennesker, der kommer ud hvert år. Så det bliver også bygget nogle bold, nogle rigtige bold, og de får også nogle rigtige effekter ude i virkeligheden. Så det er ting, men jeg tænker også, lidt i forbindelse med, vi kan se, at vi bygger jo også, altså i Danmark, på den kultur, vi allerede har for dialoger for samtale. Det er jo noget, der har fyldt enormt meget. Højskolebevægelsen, medierne, vi, sådanne, dialogerne i klassisk time, i folkeskolen, al de her ting, hvor samtalen er blevet fremmed, som en del af vores kultur, og noget som vi siger er vores kultur, og noget som vi, hvad hedder det, vi synes om. Og det sætter sikkert også et præg i, hvad det er, vi så går ud og gør på de sociale medier, at det så også skaber en stor rame for folk, som godt kan lide at trolle andre og komme ud og sige fryggegrimne ting. Men de var der også før. De havde bare ikke den gennemslagskraft. Jeg tænker også, det der med at lære sorterer, jeg tror, medierne står for en stor uddannelse i, hvordan bruger man det her rigtig godt, og ikke bare som TV2's kommentator spurg på Facebook, for det er nok den dårligste sted, at have en debat. Men hvordan bruger man det ordentligt, og ikke bare som synes, nu skal vi synes noget om, hvad de gør i Sverige eller et eller andet. Det tror jeg, at der er et uddannelsesforløb i, eller tænkeforløb, men jeg synes, der ansætter sig rigtig meget, og synes, vi har et godt fundament i Danmark. Vi vil løbe tørre for tid. Camilla Mikhala Lisanne. Tusind tak fordi I er ude i jeres synspunkt, og det er her, at give en meget nyørnest sider forståelse af tide demokrati eller digitale medier. Det har været en stor fornøjelse, og jeg håber også, at folk har haft glæde af at løbe med dig ude. Så med det, slut på første session på digitalet Folkemøde. Det er jo en udløb af matchpoints-conference, som jeg sagde enddelerne. Og den fortæller jo, der er ny enklare næste år i 2022, hvor det er hjernen, der står i centrum. Og det kan man sige, den hjernen, som er formåret så lang tid, som skal kapere så mange forandringer, det har vi også fået på banen her, i den her snak om tidligere og sociale medier. Så igen, tusind tak fordi I stedet op, og tak for denne gang. Tak.