 Det er sådan, at jeg har tænkt mig at byde jer velkommen med en forlæsning, som jeg har kaldt forvindninger, de er til for at blive skruet op. Det er jo nemlig sådan, at uanset om, i som jeg herinde som kandidatstudierende eller man i et andet lokale, et andet fyldt lokale er Bachelor to Studierende, så træder man ind på et sted, hvor der er høje forvindninger. Og hvor man har optaget af, hvordan man lever op til dem. Og det er det, jeg vil tale om i dag, og inspirationen til denne tale kommer to steder fra. Den eneste sted er hjemmefra, helt konkret hjemmefra, der hvor jeg bor, nemlig i Malmø. Når jeg nu træder ud af min gadedør hver dag, ser jeg over på et inkøbscenter, der hedder Hansekompaniet, og hvor der lige præcis står på svensk. Forvindninger, de er til for at blive skruet op. På denne måde, det er jo selvfølgelig et inkøbscenter, møder jeg markedet, som jo er optaget af, at jeg som forbruger familie skulle have nogle høje forvindninger til, hvor meget jeg kunne købe og hvor meget de kunne tjene på mig. Så det er den ene inspirationskilde, den kommer fra markedet, jeg skal nok komme ind på, hvad det er for et marked. Vi har allerede hørt om arbejdsmarkedet, som I forventes at kunne komme ud på. Og på den anden side er min inspirationskilde fra de politiske rammer, der er vedtaget for jeres uddannelse. Dene rammer blev fastsat i 2003, dengang fik vi en ny universitetslov, og så er de senest fastsat med det, der hedder en SU- og fremdrebsreform. Det er derfor, at vi er glad for at have kommet, vi vil også gerne have i bliver, men vi vil ikke have i bliver i mere end to år. For det er vigtigt for os, at I kan nørte lige præcis så lang tid. Men før jeg kommer ind på de politiske rammer og på markedet, så vil jeg lige bruge lidt mere tid på vores forventninger til jer, som allerede har hørt om. Som I kan høre, så ved vi, at I forventer, at I er dygtige mennesker med høje ambitioner. Fordi det giver sig selv, at hvis man tager en uddannelse på universitetet, er det fordi, ikke alene man har høje ambitioner, men man har den højeste uddannelse ambition over hovedet, man kan have i Danmark. Det handler om ganske kort at få det højeste niveau ved at tage en forskningsbaseret uddannelse. En sådan uddannelse er i lighed med de øvrige videregående uddannelser. Markeringer af forskellige nivåer. Niveaumarkeringen er langt tydeligere i andre lande end i Danmark, hvor man ikke taler om en kort, en velmelange eller en lang videregående uddannelse, men taler om higher education. I Danmark fortrækker vi dog ikke så meget at tale om niveau, men at tale om tid. Det er ikke det, som mindre handler min tale til jer i dag om, hvilke høje forventninger der er ved en højere uddannelse med studerende høje forventninger til at nå det højeste niveau. Når man skal tage sådan et niveauskift, så skal man lave et spring. Det er et særligt spring, hvor man skal have et vis type af mod, som vi allerede har hørt, altså mod til at kasse sig ud i noget, som man ikke før har mødt. Det jeg vil have optaget af, det er, hvor dybt skal I dykke ned i for eksempel det vanskeligste stop for at opnå det højere niveau. Hvor lang tid får I til at dykke eller fordybe jer for at komme op på et højere niveau og ud af universitetet igen? Med disse spørgsmål og dette billede vil jeg ansøge, at jeg regner med, at mange vil faktisk have et spring i niveau, et spring, der vil give jer et su i maven. Det bliver udfordrende, det bliver spændende og måske bliver det også så spændende, at nogen af jer nogen gange vil tvivle på, hvad det er, I har kastet ud i. Til det er der kun at sige, det er helt normalt. Der er ikke noget galt med jer, sådan er det. Særlig i starten af et universitetsdustum har man ofte ikke vingerne til at forstå og få karakterer på samme niveau, som han har været vant til. Det er jer ikke forkert at forvente, at man er født eller retter sagt undskyld. Det er forkert at forvente, at man er født til at få toltalere. Det er dermed ikke forkert at forvente, at progression kommer før perfektion. På universitet kan man komme tættes på det perfekte i betydning det højeste niveau. Samme grund forventer vi ikke i fortoltaler med det samme, men i apparat til at laje udfordrer af undervisere, studiekamerater og jer selv. Udfordrer til at komme op på nogen intellektuelle tosspiser, I aldrig har været på før, og gør jeres yderste for at forbedre jeres intellektuelle og fagelige kunde. Gør i det, så sker der ofte det, at nye erkendelser kommer, og erkendelser foregår ofte i spring. Det kan tage noget tid, men lige pludselig springer det ikke ud af en, men springer måske ind i en forståelse af, hvad det egentlig lige drejer sig om. Så som I kan høre, at jeg har ikke en forvændning om, at I er perfekte, men jeg har en forvændning om, at I også opfatter det som et privilegium at begynde på en universitetsuddannelse, hvor der er nye krav og forvændninger, som man bliver mødt med og som man gør sit yderste for at møde sig selv med. Men nu tilbage til, hvad der er de politiske rationaler for, at den virksomhed det er at drive et universitet. Det er egentlig det, min forlæsning handler om, og jeg har valgt at dele den op i to dele. For det første vil jeg fortælle om de politiske rationaler ved at fortage en historisk sammenligning af, hvad man forventer af studerende for over et halvt og 100 siden, og hvad man forventer i dag. Konkret vil jeg gøre det ved at beskrive for jer, hvad den radikale undervisningsminister Jørgen Jørgensen gjorde, da han i 1959 nedsatte et såkald studietidsudvalg, og sammenstillede det med, hvilke rationaler der kom ud af og omgave et andet udvalg, der blev nedsat i 2013, og som hed kvalitetsudvalget i Danmark. Hvorfor gør jeg det? Jo, det gør jeg, fordi begge udvalg beskæftede så nemlig med at ændre på forventningerne til, hvad det vil sige at tage en universitetsuddannelse. Det er det første jeg vil gøre. Det andet jeg vil gøre, det er, jeg vil se på, hvordan man på forskelligvis kan vurdere sandsyldigheden for, at de så også faktisk kan leve op til de forventninger, der er stillet i jer. Forventninger kan jo som bekendt opfyldes, men de kan også skuffes. Men først til 1959. I 1959 blev et såkald studietidsudvalg nedsat af det, der altså var den radikale undervisningister Jørgensen. Udvalget bestod af representanter fra universiteterne, rektorer, professorer og studerende, og besiden af det, nødelæmmer af oppositionspartierne i folketinget. Når jeg tager med tilbage til 1959, så er det fordi, at det tema, der bliver slået an i 1959, er et tema, som er stærkt beslægtet med et tema, man diskuterer i dag. Temet kan formuleres sådan her. Skal universitetsstudier effektivt sætte de studerende i stand til at bestrige faste stillinger efter examen, eller skal universitetsstudier give de studerende frihed til at fordybe sig i væslige emner. Det var konkret det studietidsudvalget skulle overveje, og de skulle konkret overveje det på den måde, og de skulle overveje, hvordan studietiderne kunne afkortes, og om det kunne ske ved at indføre andre uddannelsesformer, eller ved at begrænse stofmængden. Det var der som i dag, men også dengang, så sandelige forskellige holdninger til, blandt politikere, professorer og studerende. Hvis du først tager de politiske holdninger og begrundelser for at nedsætte det udvalg, som undervisningsenminister Jørgen Jørgensen formulerede den, så sagde han, vi skal tænke på det her i 1959, man kan jo tage fejl, man kunne lave en test på det, men der var fire begrundelser. Det første studio måtte til rette lægges mere praktisk og skoleagtigt, så de studerende hurtigere kunne komme igennem, komme i gang med studierne, de skulle ikke længere være sådan, at det første år var spilt. Den næste begrundelse var, der måtte give os bedre økonomisk støtte til de studerende, især i form af legater, men også alon. Alt for mange studerende blev forsænket i deres studier, fordi de var nødt til at have at avervesarbejde, mens de læste. Træde begrundelse hedder studierne måtte spaldes op, uden at tage direkte stilling til et forslag om indførelse af en battlergrad, mente undervisningsministeren dengang, at der f.eks. læreuddannelsen kunne etableres både korte og længere uddannelser på samme område. Den fire begrundelse var fornyelse af pensum skulle tjene til at reducere stofmængden i de enkelte fag. Disse begrundelser hænger sammen med datids fokus på at i større grad udnytte muligheden for, at universitetsstudier bidrog til markedet eller til den økonomiske vækst. Det betyder, at universitetsstudier skulle ikke være forbundet med forskere og studerendes akademiske frihed, men i højere grad med ideen om effektive universitetsuddannelser, der på kortere tid fik uddannet denne datidens arbejdskraft, datidens humane kapital, specialister til arbejdsmarkedet. Det er klart, at for mange af datidens professorer falde disse mye ideer ikke i god jord. For dem udgjør den fri forstning deres lærerfrihed og de studerende studiefrihed det grundlæggende fundament for samfundelskultur. Disse professorer mente ikke, at universitetisk uddannele til bestemte professioner og erhverv. I samme grund var det naturligvis vanskeligt at acceptere krav om, at studerendes indhold skulle være, og det var et nyt ord dengang relevant i forhold til en fremtidige beskæftilelse. Det udtrykte en professor fra dengang sådan her med føn og klem. Jeg skal nok læse det op, for det kan være lidt svært at se. Spørg aldrig blot om, hvad et bestemt stof skal bruges til, men lær det blot eller set dem ind i dæts problemer og tankegang. Om de nogensinde for at bruge for restphilosofien når de bliver advokater eller dommere, om de for at bruge for hebraisk når de bliver praster eller for filosofien når de bliver lære, er banale filistryse spørgsmål. De som akademikerer ikke må stille. Husk, at de skal studere juler og ikke gå på savførkursus. Husk, at de skal studere teologi og ikke frequentere en præsteskole. Og glem ikke, at de skal studere medicin og ikke blot tilegne den visse færdigheder i doktoreringens kunst. Så snart spørgsmålet om den praktiske nytte af lærestoffet stilles, er det ude med kulturen og den gode faglige teknik står tilbage ene og uden lys og varme. Det er en frisk professor. Men sådan en tredje kategori, som jeg også skal med her, er nok interessant, og det var da tiden studerende. Hvad menede de? Ja, det var faktisk sådan, at også mange studerende hadde en ambition om at falfisere sig hurtigere til bestemte fag og funktioner. Altså havde de en del tilfældes med politikerne, og deres baggrund for en kritik af undervisningen og ønsket om, at det i stedet for professorerne var valgt et studienævn, som vi har hørt om allerede, om at sidde i studienævnet og forindflydelse. Altså, at det var studienævn, der skulle stå for planlægge, naturallægge siger undervisningen, og ikke professorerne. Det var den ene ambition, de havde, men de havde også en arbejdsmarkedsambition. Formanden, den daværende formand for Københavnsuniversitets studenterråd, menede det for eksempel dengang, at studietiden kunne forkortes med to år, uden at det gik ud over uddannelsens kvalitet. Et år forslå han kunne vendes ved at reducere mængden af verbsarbejde og yderligere et halvt år gennem bedre til rette længelse af studierne. Dessuden mente han, at der var mulighed for at vinde endnu et halvt år ved at arbejde koncentrere med studierne og ikke gifte sig, ikke sætte på uddannelserejser og lignende i studietiden. Så jeg lavede mærke til, at jeg ikke havde tid til at tage på uddannelserejse, så man skulle være hurtig ud af hullerne. Det skal man også. Man må gerne tage ud, bare man er hurtig. Samtidig med, at formanden for studenterrådet i Københavnsuniversitet sagde, at det er det, så pauperede han dog stadigvæk, at det var vigtigt at holde studiernes generelle kvalitet i hevet. Det vil sige, at besændelser på universiteterne, så kalde det i det opgave, det vil være at være et sted, hvor den rene glæde ved at kombinere elementerne i sin viden skal have sin sikreste festning. Som I kan høre, så blev der skruet op for nogle andre og nye forventninger på det her tidspunkt og politiker og studerende var langt hændervejen egentlig om, at der skulle være bedre økonomiske vildkår for at studere og det det vildkår, altså en økonomisk bedre situation, fungerer også som begrundelse for, at man sikkert vil komme hurtigere igennem studiet. Disse forventninger er allerede til stedet 1999, men når man, og det er altså 10 år, cirka 10 år før vi får 8-6 oprøret og opgøret med professorvællet, det er også et år tid før, at vi får det, som I kender i dag, som SU, altså et år tid før, vi får oprette institutionen Statens uddannelsestøtte. Så, tænkt her tid før forventninger slår igennem. Det var 1999. Så kan man jo ligesom spørge, at det så slået igennem, altså fuldstændig for helt, altså den for problemstilling for sundhed. Nej, det tror jeg ikke. Jeg tror, at den modstilling mellem fri studier og kravne om effektive og samfundsnyttige studier lever i bedste velgående men på en lidt anden vis. Grof sagt kan man vel sige, at vi med tanke på, at jeg lige har taget 1999 kafejer 50 års fødselsdag for skuffelsen over, at denne problematik ikke er løst. Den tanke kan man i hvert fald godt få, jeg tror også, at jeg kan få hjertig at få den med mig ved at fortælle lidt om et andet udvalg, nemlig et udvalg 50 år senere cirka fra 2013 hvor der blev nedsat at regeringen et udvalg for kvalitet og relevant i de videregående uddannelser. Der var her tale om et udvalg, der bestod af 7 uaug hængige eksperter med baggånd, som enten forskere eller ledere er offentlig og private virksomheder. Deres opgave var, som blev beskrevet i deres kompisorium, at udarbejde konkrete anbefalinger inden for en række overordnet temære. Disse temære var, ligesom i 1959 stærkt påvirke den holdning, at uddannelsesforløbet skulle gøre de studerende klar til arbejdsmarked gennem mere effektive studiefoløb, bredere mere tid til undervisning og større studiensats fra de studerendes side. Udvalget kom med hele 10 anbefalinger, men jeg vil i dag her nøjes med at knytte et par overvejelser til et par af dem. Kvalitetsudvalget påparede for det første, at det var væsligt at indrette uddannelserne på arbejdsmarkedet. Det vil sige, at de konkret parede på at det, de kaldte det danske uddannelseslyft, der blandt andet betyder, at der i 2030 er 350.000 flere på arbejdsmarkedet med en videregående uddannelse, skulle være mere fokuseret på, at de studerende tillegner sig kompetencer, der er relevant og denvælige for det danske arbejdsmarked. Derfor er anbefalt udvalget, at flere af demiske bachelorer kom ud på arbejdsmarkedet, hvilket dog vil kræve, at universiteterne og studerende i højere grad indrette disse uddannelser som afrundet og tonet i retningen af bestemte professioner og erhverv. Derfor er anbefalt udvalget også en så-kald dimensionerings- og udbudskonsolidering. Det vil sige en anbefaling af en udvikling af en systematisk og velfonderet statslig styring af antallet af uddannelsespladser på hele det videregående uddannelsesområdet. Her på dette punkt randte udvalget egentlig åbne dør ind, fordi det allerede under udvalgetes arbejde var sket det, at man hadde dimensioneret uddannelsesområder fra politisk side. Man havde dimensioneret områder, hvor der viser en historisk systematisk overledighed af en bestemt størrelse. Kvalitetsudvalget påparede for det andet behovet for en højere studieaktivitet inden for den normerede studietid. Altså I har to år det er det, som vi er optaget af for tiden og er sammen grund udvalget af studier, blev til fuldtidsstudier. I den forstand, at den enkelte universitetsuddannelse gennem indhold og til rettelegelse skulle kræve et gennemslittende tidsforbrug, der svarede til SCTS-normen som det hedder 1.660 timer om året eller hvad der svarer til 43 timers studier om ugen i de uger hvor der undervises eller ikke sammen Altså det er fedt i kommet I kommer ikke ud igen 43 timer, hver uge de næste to år det er forventningen fra kvalitetsudvalget og er det en høj forventning? Ja, det er en høj forventning det er i højere forventning til det gennemslitt man havde regnet ud af, at danske studierne havde i forhold til at bruge tid på deres studier 20% for øvelse af sin studietid I samme bolgaret formulerede det her rar kvalitetsudvalg det synespunkt, at studierne i dag mangler en knivskarp tilskønnelse til at komme ud tid hurtigt det skyldes til en stor forskel fra 1959 at der var netfor god økonomiske vildkård jeg er faktisk formulerede de at man via SU får et relativt højt hunderar for at være studierende og falder man fra og vælger nye uddannelser og bliver forsænket, bliver det også et langt støk hen ad vejen finansieret af det offentlige kvalitetsudvalget i 2015 i deres afsluttende rapport minst altså, jeg allerede har nevnt, at der var en klar forskel i forhold til det økonomiske vildkård, der lige pludselig bliver forgod til at man har givet at gøre tingene hurtigt så var der selvfølgelig også nogle ligheder begge udvalg med 50 års spilmjag, hvor betragter første fremmes uddannelse som en samfundsmæssig investering, der skal give afkast return on investment som det hedder i form af beskæftig og økonomisk vækst i den forstand, at i begge to børn er den human capital human capital idé som vi ser fremkommen i midten af træserne og som får stadig mere ven i sejlene særlig halvfemserne med kompetanseudviklingen det er også derfor, at man i dag taler om jeres kompetencer og mindre om jeres kvalifikationer jeg vil så selv tilføre yderlig en forskel nemlig den, at mens man i 1959 talte om, at der i industrissamfundet var brug for specialiserede arbejdskraft så taler kvalitetsudvalget direkte om at man skal gå efter uddannelser til hvad man kunne kalde en T-person det er en T-person for at være relevant arbejdskraft i et stærkt foranerligt samfund, hvor ingen ingen lige ingen præcis ved hvilke jobs der vil vokse frem eller forsvinde i de kommende år derfor har kvalitetsudvalget det ideal at kandidater for universitetet den kommende arbejdskraft er jo kærnefavlighed kombineret med generale og brede kompetencer der kan bringe fagligheden i spil på mange forskellige måder så hvad er forventningerne til danske studerende til jeres i dag med den nuværende situation ved dimensionering og fremdragsperform som vilkår funniversiteterne den er på mange måder fuldstændig den samme som den var dengang i 1959 I skal bruge mere tid for eksempel 43 timer uden og så forventningen at I bliver den her brede, funderet og specialiseret arbejdskraft men en ting er forventningerne noget andet er om man lever op til dem om man vil leve op til dem eller om man vil skuffe forventningerne det er det andet spørgsmål i denne forlæsning og det er jeg nu har med at se lidt nærmere på for det første gør jeg ved at trække på en landstegnende undersøgelse som er udført af en af DPUs forskere nemlig forsker laver Louise Sarrave her fra DPU Aarhus Universitet og som hun har gennemført og som handler om hvordan hvad de studerende forventer af deres studier under ESU og fremtagstreformen som nyt vilkår undersøgelsen omfatter 4.344 studerende og hun kommer frem til 6 hovedekomplusioner for det første er det sådan at en markant flertal af de adspurte studerende oplever at det øvede hastighedskrav til at gennemføre studierne komprometerer deres syn på det gode studelev så vel som deres hiddetid jobstrategier samt de værdier de oplever blandt undervisere på deres studier for det andet angiver de fleste studerende af deres forsænkelser i studiet ikke hænger særligt meget sammen med de tiltag studiefræstreformen betoner for tredje er de studerende enige i at fremtagstreformen mellem højernes studieintensiteten men de forventer også at de vil give et ringere læringsudbytte for det fjerde forventer store andel af de studerende at skære ned på studierelevant at arbejde og for det femte vil over halvdelen af de studerende anlægge en mere examensorienteret adfærd samt opleve mere stress og mindre faglige aktiviteter på studiet og for det sige det er vurderingen fra hver femte studerende at det vil blive nødvendigt at købe sig til privat lekshjælp mens vatine studerende vurderer at reformen vil øge sandsynligheden for at de vil droppe deres studier på tværs af disse konklusioner som jo ikke er helt vildt begejstrende altså på tværs af disse konklusioner vil jeg sige at reformerne vil jeg ude til at virke på jer på nutidens studerende spørgsmålet er bare om de virker efter hensikten eller lad mig prøve at udtrykke det på en lidt anvis for jer vi ved ikke alene at flertallet er jeg har tænkt over at hvad i skalbrugere studium til arbejdsmættes men også hvad det mere præcis kunne være i skulle beskæftige vi ved også at flertallet angiver i deres engagement og motivation er stærkt forbundet med en motivation for at opnå høj karakter med det formål at få et godt arbejde når man så ved det og man alligevel har lavere Louise Sarraus undersøgels i baghovedet så er spørgsmålet om det så også betyder at i faktisk nummer 1 bliver lige præcis til de 10 personer som man fra kvalitetsudvalget ønsker sig ud fra et arbejdsmarkedsynspunkt og nummer 2 bliver til de personer der ser sig i stand til at gøre bro af deres studiefridighed til også at udvikle deres glæde ved selvstændigt at fordybe sig i tilleggelsen af ny viden og kompetencer ikke bare for et fremtidig jobskyld men også fordi det sig selv giver glæde i andre lige sammenhængen forskere laver Louise Sarraus egen vurdering er at fremdagsreformen sætter turbud som hun siger på en kompetensemål styret uddannelse hvor der blandt studerende og undervisere er fokus på den afslutende examensperformance og at i som studerende og her skulle jeg selv lige huske pusbrillerne en gang til er over at i som studerende bliver udsat for soppebasinsdidaktik det er en ny didaktik ved DPU ej det håber jeg ikke men soppebasinsdidaktik charaktereret ved overflade læring og da der taler om et soppebasin så kommer man jo sjældent ud på dybt vand i sådan en basin og det er nok ikke forbundet med selvstændighed i forhold til at udvikle egne mål og egne forløb I kan jeg jo godt forstå at jeg håber ikke hun har ret jeg håber ikke at vurderingen holder men hun har lavet en analyse som man ikke lige i sådan nogle røster asser blandt andet er det en grund for at det er min opfaldelse efter min opfaldelse handler i en universitetsuddannelse ikke alene om at bidrage til det man kan kalde i jeres arbejdsstulighed men også må handle om at bidrage til jeres livsstulighed i bredere forstand i internationale forskningssammenhæng er det typisk en diskussion altså en diskussion mellem livsstulighed og arbejdsstulighed der foregår mellem på den ene side en human kapital tilgang og på den anden side en såkald human kapabilitets tilgang tilgangen som jeg altså på dansk gør til en arbejdsstulighedstilgang og en livsstulighedstilgang jeg vil ganske kort her til sidst skidt se hvordan man tænker at indflyere tilgangen indenfor arbejdsstulighedstilgangen er man typisk og det er optaget af der eksisterer et mismatch mellem arbejdsmarkedsbehov for kvalificeret arbejdskraft og universiteternes evne eller mann på sammen til at leverere præcis denne arbejdskraft det vil sige at denne tilgang også typisk uddager om universitetuddannelse er vigtigere relevant udfra om den bidrage til økonomisk vækst og udvikling af den samfundsmodell der nu er på tale arbejdsstulighedstilgangen bliver oftest formuleret af økonomer og sammengrund er terminologien økonomisk det vil sige at man taler om uddannelse som en investering der skal give afkast både i form af livsinkomst og brugsunationale produkt nogle gange kædtes den også sammen med at man benytter sig af en bestem pedagogisk tilgang nemlig den tilgang man hedder der hedder den problem baseret og den problemløsende tilgang og hvor man beskæftiger sig med eksisterende problemer og deres løsning et kritisk en kritik eller kritisk punkt for denne tilgang er at den risikerer at blive for kortsigtet og bundet til eksisterende problemer for at huske at vi ser bag på kvalitetsudvalgets egen beskrivelse af at vi lever i det samfund præget af mere eller mindre konstante forandringer så bliver det vigtigt for et universitet at uddannelse her kunne klasse på et dynamisk arbejdsmarked hvor man netop ikke kan være sikker på at problemerne får bliver de samme men om man siger at ikke man skal opvinde nogen nye problemer men man skal være i stand til at løse nye problemer så risikolen ved sådan et tilgang er at du ikke er tilstrækkelig tæt på idealedet om at være en te-person til gang for et fannelt arbejdsmarked men at det bliver et resultat af at være for optaget af uddannelse som et middel til eksisterende beskiftelse Sådan kan man i hvert fald problematisere det hvis man ser det ud fra en livsstudelighed tilgang eller en human kapabilitets tilgang hvor det handler om at forbedre sin livssjanse gennem uddannelse gennem uddannelse human kapabilitets tilgang udgør altså en understræning af at uddannelse må måles på om det udgør en givende mulighed for giv frihed til at leve det liv man har sin gode grunde til at være sætte denne tilgang er inspireret den unge Karl Marx i det for 160 år siden om den rige individualitet og konkret udviklet den indtiske økonom og filosof Amati Sen og videreudviklet af den amerikanske filosof Martha Nussbaum og en af denne tilgangens grundlæggende projekter er at opnåelsen af muligheden af eller potentialet for at udvide frihed i konkret udstrækning i hvid udstrækning er direkte afhængig af den uddannelse man kan tage derfor skal universitetsuddannelse være optaget af at bidrage og styrke den studerende samlede kapacitet til at trafe frie valg både i forhold til arbejdsmarked og livet i øvet inden for denne tilgang har man formuleret en liste af kapabiliteter som man vurderer er vigtige for en person samlet kapacitet konkret er der en anden professor en lille professor melderne i walker fra sydeafrika der har kommet frem til hvilke kapabiliteter man skal have med sig og kan også gerne udvikle ved et universitet det ser sådan ud jeg vil ikke gå ind i verden er abben man løb dem hurtigt igennem man skal altså udvikle det der hedder praktisk fornuft altså en udvikle evnen til at udøve god dømmekraft i en farl i verden man skal udvikle uddannelsesmæssig robusthed som er blandt andet handler om at man skal være i stand til at navigere mellem studier, arbejde og livet man skal tilegne sig videre og udvikle sine forstillinger det handler godt sagt om viden og fantasi man skal blive læringsdisponeret det handler om ikke alene at have vilje men også at have en disciplineret vilje i forhold til at kunne tilegne så vidende på systematisk og til stadighed man skal lære at indgå i socialt relationer og da en netværk det vil vi hurtigt opleve her også og indgå i forskellige gruppesammenhængen og studere sammen med andre man skal udvise respekt behandle en anden med verdighed og anerkende hinanden indenfor det er akademiske hvor at diskussionerne vil gå højt kan gå højt hvorfor at det kræver en respekt og en verdighed i omgangen med de høje bylger så handler det om at opholde emotionel integritet og kropslige integritet som jeg sager kan det godt give su i maven man kan godt være lidt engselig når man begynder på et universitet det er helt normalt det forsvinder aldrig helt men det må til gengæld aldrig tage overhånd og det er det emotionel integritet handler om og så kropslig integritet det må man heller ikke uden for det universitet det er altså disse kapabiliteter der gerne skulle være til stede hos jeg allerede nu og som vi får mulighed for at viderevægge det mest muligt her på DPU Aarhus Universitet det er for min håbfuld forventning til jer og jeres insats her på stedet og når jeg siger at det er min håbefulde forventning så er det fordi at jeg håber at de gældende krav og forventninger i aktivitet, hvad angår studietid og examenskrav ikke betyder, at det faktisk fører til større grad af overfladesklæring og mangle på fordybelse tvært imod, håber jeg at I er en generation af studerende der vil være i stand til at mødekomme de ændraget men også opskruet forventninger til studieintensitet ved at udvikle en anden balance om at arbejde studieliv og livet i øvetet Jeg håber med andre og ikke at rammerne for jer studie og universitetsliv betyder, at det i dag springer ud i er et soffebesænd og ikke et meget meget dybt universitets besænd for det er jo klart, at lige så vel som man kan komme ud for fordybt vand så kan man også komme ud på for lavt vand Min ambition for jer som studerende her på DPU er at I vil svare som præsten og forfatteren jo hendes mølle har jo en gang svaret da han blev beskyld for at være for overfladesk så svaret han ganske kort Ja men min overfladeskid stikker ikke så dybt og det er det svaret begrunderet han på følgendevis han sagde der er kun en ting man skulle lære overfladesk nemlig at svømme ellers går man til bunds man kan ikke holde ud og gå i dybden og holde sig for bunden hele tiden der skal lej og vitigheder til det er let at sinde omvendt skal sindet også have utøngte ellers flyver tilværelsen forbi i lige gyldighed ellers mulere i uberlig lethed det er lige for at sige sådan et intensst stuleliv i sådan en balance med overflade og dybde jeg ønsker jeg er velkommen til det er forventningerne spring ud i dem og tak for over