 Üdvözlök én is, mindenkit Csárosi Péter vagyok, a jogreporter alapítványunk, a telsajd jogreporter oldal szerkeztője, illetve a KCKT egyik, hát előgységének az egyik tagja, ennek a konferenciájának az egyik szervezője is egyben, és hogy az eredeti programban, aztán azért nyíntunk az én előadásom, mert úgy gondoltuk, hogy az ad egyfajta ilyen átalános keretet az egész konferenciának, és egy olyan vitáról fog beszélni, ami jelenleg is zajlik különösen az Egyesültánokban, de gyakorlatilag az egész világon azzal kapcsolatban, hogy mi is a drogfüggőség, illetve hát kimondottam, ami az Egyesültánokban még mindig uralkodó megközelítés a drogfüggőség aggybetegség modeljével kapcsolatban folyik ez a szakmai vita, és hát van egy mindenféle adok kapok és különöféle vélemények jelentkeznek ebben a vitában ezeket szeretném most ismertetni, remélem ez működik, működik. Egy pici történelm, tudjuk azt, hogy a maga a függőség az addikció az egy viszonylag kései fogalom, készen alakult, kialakult fogalom, legalábbis a mai értelmében, ugye nagyon sokáig függőség az kizárólag egy ilyen erköltsi ellemhiba, erköltsi gyengeség ellemhiba volt egészen az újkorig, és hát a függőség, mint betegség koncepciója, az gyakorlatilag a 18. század végén született meg, amikor egy Benjamin Rush-nevű amerikai orvos megérte a visgálata szesítalok hatásaíról az emberi testre és elmélet szímű könyvét, és ebben fektettel agyakorlatilag azt az elméletet, hogy a függőség az gyakorlatilag egy betegség, ami megbetegíti elsősorban az emberi agyat. És hát ebben az időben ez egy elég fordalmilyen új megközelítés volt, amely aztán a 10. században egyre szélesebb körben népszerűvél vált, orvosok és szakemerek körében, és aztán 20. században pedig, hát ez egyre inkább a vezető elméleté vált az addiktológia a területén, például említhetjük, hogy Edwin Morton jelinek nevét, aki elvin Morton jelinek nevét, aki az 50-es években az alkorizmus betegség koncepcióját kidolgoztal, és a híres jelinek görbét megalkodta, és hát jelenleg ennek az elmélet, amit ugye a szakirodalambad csak BDMének neveznek, az az Brain Disease Model of Addiction, ennek a fő képviselője, az a National Institute of Drug Abuse, amerikában, aminek az igazgatója Nora Volkov, aki egyébként Trotsky-inak az unokája, ő a ennek az elméletnek a legismertebb képviselője, és hát amerikában gyakorlatilag ez most az uralkodó megközelítés, például az American Society of Addiction Medicine, szerint a drogfügőség elsősorban az adj utalmazó motivációs és memória központjának a krónikus betegsége, és hát ugyanezt az elméletet osztják az amerikai drogpolitikának a legmagasabb szintű hivatalmukai, például a fejérház drogigazgatói is, ugyanakkor már 70-es évek óta érték komoly kritikák is ezt az elméletet, és hát amire most beszélni fogok az ennek a vitának egy újabb felvanás, ami az elmúlt 10 évben bontakozott ki, érdekes módon az állatjogi aktivisták indították el, ezt az egész vitát, azzal, hogy állatjogi aktivisták, így már elég régi óta tiltakoznak ugye az állat kísérleteknek különösen a nem gyógyászot és célú felsználása felsználásával szemben, és hát például ugye az állat kísérleteknek az alkalmazását, a fügőségek kutatásában szinten komoly kritika értállatjogis szervezetek részéről, és erre válaszul vagy erre reakcióként 2014-ban a négy csört szímű folyó iratban megjelent egy szerkeztősigi cik, ami hát védelmébe vette az állat kísérleteknek az alkalmazását, azzal, hogy igen is a drogfügőség az egy kronikus relapszív betegség, ami megváltoztatja az ajtszerkezetét és működését, és hogy ezt az elmélete gyakorlatilag tudományos körökben majdnem mindenki osztja és nincsenek vele szemben komoly kritikák. Most ez a megfogalmazás volt, ami aztán kiváltott egy ilyen erre reakciót is, a szakemberek részéről, és hát megfogalmaztak a négy csörtben egy választ ezzel kapcsolatban, amit 94 adikciókkal kapcsolatos kutatásokat végző szakember írt alá, és hát ezután megkezdődött egy ilyen, hát úgymondtam nem egy ilyen cik háború a különféle szaklapokban, egyrészt noravolkov és a nájda, tehát a National Institute on Drug Abuse, és más olyan szakemberek szerint, akik viszont kritizálják ezt az elméletet, mint például Veyn Hall, haki egy ismert austral kutató, vagy említhetném Mark Lewis nevét, aki egy neurobiológus, vagy stenton pill, egy psihiáter, vagy akim mostanában egyre ismert ebb az, hát még lehet nem léteni több nevet is, és ennek a vitának egyébként egy ilyen konstruktív kimenetele volt, hogy létrejött az Újnozett Addiction Theory Network, ez a adikciós elméleteknek a hálózata, aminek most már több mint 200 szakember a tagja, és abból a célból, hogy elősegítse az adikciók a elméleti megközelítésével, a kapcsolatos vitáknak és szakmai párbeszédnek a kialakulásánk. A most milyen érvek és ellenérvek jelentkeznek ebben a vitában. Egyrészt ugye az adikció adgybetegség modellje mögött elég sok tudományos bizonyítékot is felsorakúztatnak a zelméletnek a hívei, ami jellemző egyébként, hogy elsősorban itt az állat kis érleteknek a dominanciálja jellemzőt, tehát az egyik ilyen jellemző, tudományos bizonyít, jellemző kis érlettípus, amire hivatkoznak az állat kis érletek, amelyeknek során, hogy a kis érleti állatok saját maguknak adagolnak különféle szereket, és ezeknek a viselkedését, drokkereső viselkedését, tanulmányhozzák, illetve felisboncolják őket, és utána megvizsgálják például az agyukat, illetve azt, hogy a szervezetükre milyen hatásra jártak ezek a szerek. Aztán, ami különösen 8-as évektől egyre népszerű bévált az agyi képalkotó vizsgálatok, amelyeknek során a drogfügőség agyra és az idegerencerre gyakorolt hatásait próbálják meg modellezni a kutatók, és hát ezeket az agyi képalkotó vizsgálatokat hozzák fel bizonyítékul arra, hogy a drogfüggő embereknek az agyában nagyon komoly struktuális működésbeli változások vannak, amelyek egy ilyen egyedik károsodást tokoznak gyakorlatilag az agyban, amit nagyon jól le lehet írni ezekkel a szkenderési vizsgálatokkal. Aztán még ellemzően vannak ezek az Iker vizsgálatok, amelyek az addigciónak a genetikai hátterét próbálják meg feltárni, és hát ezek szerint a vizsgálatok szerint egy elég erős genetikai hátteré is van a fügőségeknek. 46%-ban genetikai tényezőkkel lehet megmagyarázni a fügőségeknek a kialakulását. Most az elmélet képviselé például Nora Volkoffük mindig azt hangsúlyazzák, hogy a fügőséget tokozó drogók azok egy nagyon atófügetlenül, hogy eltérő a hatásmealizusok, egy nagyon hasonló mealizmus mentén károsítják, te betegítik meg az agyat. Eztük úgy is szokták nevezni, hogy a drogók eltérítik az agynak a jutalmazó rendszerét. Tehát a rendszeres fogyasztás során, a drogfogyasztás, ami eredetileg egy impulszív viselkedés, az kompulszív, kényszeressé vállik, amelynek során az agynak azok a területei aktiválodnak elsősorban, amik egy ilyen automatikus viselkedést befolyásolnak, miközben a prefontális cortex, ami a magasapszintű döntéshozásért és gondolokodásért felelős, az hát térbeszorul. Tehát ezáltal gyakorlatilag a drogfüggőknek megszűnik a szabadakarat, tehát nem a saját döntésük a drogfogyasztásnak a folytatásra. És ami szintén gyakorljér, hogy a természetes stimulusoknál a drogók azok jól, amivel intenszíve patás gyakorolnak azagy működésére, tehát hogy igazából nem lehet szansólítani, egy elemsen, jelentesen intenszív hatás gyakorolnak azagy működésére. Amit betegségmodell előnyeiként szoktak felhozni az, az, hogy ha a drogfüggőség ugye egy agy betegség, akkor lehet rá gyógymódot is találni. Különösen amerikában, de más országokban és egyre népszerűbbek azok a megoldási gyavasztatói kisérletek, amelyek gyakorlatilag ilyen bioteknológiai megoldásokat kiínálnak a függőség gyógyítására. Tehát például ilyen könféle implantátumok, beültetés a szervezetbe, gén manipulációval, illetve vakcinaki fejlesztés a függőség ellen. Tehát kimondottan az a híthogy, hogy igen a függőség az ilyen biokémiai úton gyakorlatilag, vagy megelőszető vagy gyógyítható. A másik, amit ugye előngyként gyakran felhoznak a betegségelmélet mellett az, hogy ha ez egy betegség, akkor az államnak kutyakötelessége támogatnia a betegség megelőzésére és gyógyítására, tehát terőfeszítéseket, kutatásokat. Hogy a betegségmodell ebből a szempontból hasznós, könnyen lehívhatóval tesz, anyagi erőforrásokat azoknak a segítőknek, akik a függők egységítik. Illetve van még egy más harmadik oldala és a destigmatizáció, tehát hogy a betegségmodell segít abban, hogy gyakorlatilag leveszi a zerköltsi felelősséget a függőnek a válláról. Ez nem az ő választása, ez egy betegség. Tehát ezáltal gyakorlatilag nem morálisan elítéhetők a függők, és hát segítségre szoruló emberek együtt érzést érdemelnek, és Nara Valkov például Amerikában ő egy nemrég szólalt fel a decriminalizáció mellett, és tehát hogy ne büntessék a drogfogyasztókat, hogyha ez be betegség, akkor nem szabad büntetni az amiatt ez embereket. Ami a betegségmodellnek a kritikáját illetve, az is jellemző azért, hogy a betegségmodell kritikusai nagy részt társudom tudományi kutatások lévatkoznak, de nem csak, tehát ott is vannak az ideig tudomány területén kutató szakemberek, és hát többféle kritikát szoktak felhozni a betegségmodell ellen, az egyik az állat kísérletekkel kapcsolatos, az pedig az, hogy számos kutatás igazolja az, hogy az állatok, még a laboratórimű körülmények között is nagyon másként reagálnak drogokra, drogfogyasztásra, mint attól figyelen, hogy milyen környezetben nevelik fel őket. Van egy van az a híres Patkánypark, vagy Red Park kísérlet Bruce Alexandernek, Kanadában, ami egy úgynevezett Enriched Environment, tehát egy ilyen gazdagított környezetbe helyezett patkányokat, ahol mindenféle játékot és sexet és a többi elérhető a számukra, meg különféle ételek és gyönyörök, és hogy ebben a környezetben a patkányok jóval kevésbé kényszeresen keresdik a kevítószereket. Aztán ugye, amit még szintén sokat kritikállnak ezek az agyszkennelő vizsgálatokkal kapcsolatban, hogy attól, hogy látunk, hogy az aggyműködése megváltozik, vagy akár strukturális változásokat is látunk az agyban, ez még nem jelenti azt, hogy a változás az feltétlenül bizonyíték a betegségre. Tehát, hogy most már azért azt is lehet látni, hogy nagyon sok olyan nem drogokkal kapcsolatos viselkedése, ami nagyon hasonló változásokat generál az agyban. Nemrég olvastam egy olyan cikkert például, ami a szerelem, a szerelemnek az agyra gyakorlat hatásrait pározomban étott a kokain fogyasztásnak a hatásra, és tényleg ugyanazok a mehanizmusok, és ugyanazokat meg lehetett figyelni az agyszkennelő vizsgálatokban. Akkor, ami egy mostanában sokat hangoszthatott, fogalom az a neuroplasticitást, tehát az agy az rugalmason alkalmaszkodik a különféle ingerekhez, viselkedésekhez, és hogy azok a változások, amiket a drogfogyasztás az agyban előidéz, azok nem végleges változások. Tehát az agy az sokkal kevésbé egy ilyen statikus szerve, sokkal rugalmasabban alkalmaszkodik a változásokhoz, mint az korábban gondolták. Aztán ugye a genetikai vizsgálatokkal kapcsolatban arra is rámutatnak, hogy próbálták ugye az addigciós gényt megtalálni a kutatók, azok a géneket, ami kimondottan, azért felelős, hogy az emberek függővé válnak, de hogy ezek inkább kudarcot valottak ezek a vizsgálatok, nagyon sokféle alél felelős az addigció kialakulásáért, és hát ezeknek a kombinált környezettel interaktióra lépő hatásai azok, amik igazából befolyásolják a függöségnek a kialakulását. Illetve hát, ami szintén el szokott hangozni az az, hogy amelyben ez egy krónikus betegség, akkor nehéz azt magyarázni, hogy a statisztikák szerint, mint például Amerikában, az a legnagyobb epidemiológiai vizsgálat, a Nesark, az a national epidemiological survey on addictions and related conditions, ez a legnagyobb biorepidológiai vizsgálat hosszú távú. Ez a lapján az látszik, hogy azoknak az embereknek, akiket addikcióval valaha diagonalizáltak, egy jelentős része kezelés nélkül abba hagyja a szárhasználatot. És hogy ezt akkor ezeket az úgy nézett nature-remission, vagy ilyen spontány gyógyulásokat ezeket nehéz másként megvagyarázni, mint hogy egyszerűen megváltozott a társadal, ami környezetük, megváltozott az élethelyzetük, és hogy gyakorlatilag, ahogy fogalmaznak a betegségmodal kritikusai vannak emberek, akik úgy van, ki nőnek a függőségbe angolul outgrownak nevezik, tehát hogy egyszerűen nem feltétlenül igaz, hogy ez egy egész életre vanatkozó kronikus állapot. Aztán, amit még szinten felvoznak a kritikusok, az betegségmodel lesz emben, hogy egy fajta biolók, bioteknológiai hübríszhez vezetett, hogy ahhoz a meggyöződéshez, hogy itt akkor kizáról biokémiai eszközökkel lehet a függőséget kezelni. Erről mamár azért tudjuk, hogy nem igaz, mert nagyon sok ilyen kísérlet volt, nagyon sok eszközt kidalgoztak, de mamár azért elhet mondani ezeknek a nagy része, önmagában nem képes a nem lehet azt mondani, hogy ez a függőségnek a gyógymódja lenne. Aztán a stigmával kapcsolatban elismerik, ugye, hogy igen a betegség, az levesz nagyon sok függő embernek a válláról egy ilyen szégyent és megbélyegzettséget, ugyanakkor egy más fajta stigmatizáció az is tud vezetni, tehát hogy teremt hát egy újabb a medikalizáció, azt teremt egy újabb stigmát is, és ez igazolhat legitimálhat, ha akri kényszernek az új formáit is, mint amikor kényszer gyógyközelésre köteleznek drogfügőket. Aztán a forrásokkal kapcsolatban rámutatnak, hogy a betegség model egy aránytalan forrás elosztáshoz vezetett a világon egyébként a drogokkal kapcsolatos kutatás 90 százaléket a NAIDA financírozza, és hát ezeknek a nagy része az előbb említett állat, kiseilletekre, agyszkendelő vizsgálatokra, neurobiológiai kémiai és a többi vizsgálatokra megy el, jóval kevesebb pénz megy viszont társadalom tudományi politika és a többi vizsgálatokra. És hát ami még szintén felszokott merülni az, hogy ez az életre szóló függőség nem beteljesítő stigmává vállhat, tehát hogy igazából igazából az embereknek nem, tehát nagyon sok embernél nem elősegíti, hanem inkább hátrátatja felépülést. Most az is je felmerülhet, hogy akkor a kritikusok szerint, hogyha nem betegségről van, szó, akkor ez mi, és hát többféle választ meg modelszületett ezzel kapcsolatban, most itt egyet hoztam a példának, akit érleken a témának ajánlom is a könyvét, hogy avassa elmárk Luiz, aki maga is heroín függő volt és írt egy a vágyag biológiai a című könyvet, amelyben kimondottan a betegségelmélet kritisálja, hát ő egy neurobiológus, tehát neki vannak lektorált szaklapokban és cikkelj ebben a témában, és hát ő például azt mondja, hogy a függőség nem feláll meg a betegség kritériumannak, alapvetően egy tanult viselkedés, egy fejlődési zavar, akikorretleg egy rossz szokás, ami egyébként ő szerintem ezzel nem bagatellizáljuk a függőséget, tehát nagyon káros hatásai vannak ettől függetlenül, viszont viszont szerinte azzal, hogyha betegségnek nevezük, azzal inkább ártunk és nem használunk és hát amit ő hangsúlyoz, hogy itt jól inkább kellene előtér behejezni a társadalmi környezetnek, a társadalomban való drogfogyasztásnak a tényezőit, és hát ezekre kell vennel fókuszálni a helyet, hogy ezt egy ilyen genetikailag örökölt kronikus agybetegségként tartjuk számon. És hát ami ezekben a vitákban lehet egyébként fontos, érdemes megnézni egy-két ilyen vitát vannak fonta Youtube-ban is, például Noravo Alkov és Márk Louisnak a Vitály egy ilyen Amsterdami konferencián föl van a Youtube-ban, és hogy ami ugye felszokott itt a szabadak, végre már ilyen elég filosófiály szintre megy a vita, hogy a szabadakarat gyakorlatilag létezik, kefüggők esetében, és hát ugye ez alapvetően lehet egy ilyen pozitív értelmezése is, ugye, például itt láthatjuk ezt a plakatot, hogy az adikció az nem egy választás, mert felszabadítja úgymonda az erköltsi tehérfelelőség alul a fügőket a kritikusok szerint azonban az, hogy ezek az emberek ebbe a helyzetbe kerültek és rossz döntéseket hoztak ettől, még ezek a döntések a sajátyaik, tehát nem lehet azt mondani, hogy a szabadakaratukból történtek volna, és hogy gyakorlatilag az egész diható miatt, amit már az egészséges embernek a gondolkodásáról tudunk, azt mutatja, hogy az ember az ember egy racionálisan döntő lény, és ami pedig szintén, hogy a fontos, hogy a fügősikből felépülésben, igen, is nagyon fontos az egyényi motiváció, nem lehet például pár húzomra hozni, mondjuk olyan, mint a cukorbetegség. Tehát összefoglalva vitának a érveit, vagy a két model közötti hasonlóságokat és különbözőségeket, ami hasonló mind a két modelben az az, hogy a fügőség során az aggyműködése alapvető változásról megy keresztül, tehát ez egyik oldal sem tagadja, ha bármásként interpretálja, hogy a fügőséget nem kizárólag a drog okozza, hanem genetikai psia-sociális tényezők is okozzák, ez sem vitatja, a fügőséget meg lehet előzni, és abból fel lehet épülni, ez sem vitatja senki, az, hogy a törökvés, a drog fügők kirekesztetségének, megbézetségének a csökkentésére, ez is egy hasonló törökvés, mint két modelben, amivel különbség az első sorban egy ilyen semantikai kérdés, semantikai vita, hogy ez mennyire tekinthető betegségnek, patológiás jelenségnek, vagy mennyire a normális aggyműködésnek a rész egyakorlatilag, jellemző egy ilyen különbség, hogy a betegségmodel képviselő első sorban neurobiológiai kutatásokra hivatkoznak, a másik oldaltársutalan tudományira, aztán, hogy a betegségmodelni jellemzőbe egy ilyen, jellemzőbb a farmakológiai, biotecnológiai módszereknek a promóciója, aztán, hogy a függőség az egy kronikus állapot, az egyik szerint a másik szerint az életnek egy normális átmeleti állapota, és hát a hangsú is más, tehát hogy a betegség tudaton van a hangsúj az egyik oldalon, még a másik oldalon a függő személyes kompetenciáján és motivációján van a hangsúj, ezt persze nem jelenti azt, hogy ezek ne jelennének még mindkét elméletben, csak máshol vannak a hangsújok. Nagyjából ennyisztettem volna elmondani erről, remélem, hogy hasznosnak találjátok, aztán majd a viselkedési függőségek ezt az egészet egy szinte egyébként új perspektívába állították ezt a vitát, amelyd a zsóalt fog beszélni, és jós kap pedig a felépülés útjaíró, szerintem át is adom a szót.