 Bună ziua și mulțumesc că a trămas și la discuția despre corpurban cu compania Jublipen. Mă avem aici pe Mihaila Dragan și pe Zita Moldovan și o să le rog să se introducă. Zita? Bună ziua. Sunt Zita Moldovan, sunt actriță și sunt cofondatoarea teatrului Jublipen împreună cu Mihaila Dragan. Bună ziua, bună seara. Mă înțimim de invitatie. Sunt Mihaila Dragan, sunt artistă disciplinară și lucrez în Jublipen cu Zita și cu multe alte actrițe rome. Vreau să mă întreb pentru ce care nu știu ce înseamnă Jublipen și cum a început compania? Jublipen înseamnă feminismă limba romanii. Noi am încercat să inventăm acest cuvânt, pentru că noi credem mult în puterea cuvintelor și în energia lor. Da, am încercat să inventăm cuvântul feminism în limba romanii. Că nu am vrut ca un fel de umanizm, așa cum am făcut femeile de culoare, s-au black feminizm și am vrut să ne distingem prin Jublipen, Roma feminizm. Da, asta înseamnă Jublipen în limba romanii sau ce puțină e o variantă. Ce înseamnă jublipen și ce înseamnă pentaca? Jublipen înseamnă femeie în limba romanii, iar e un sufix care se pune la sfârșitul substantivelor colective mai abstractești a limba romanii. Am înțeles și voi ați inventat acest cuvânt în limba romanii? Da, noi n-am tot gândit cum să le-am început când am fintat grupul, cum să ne numim, ce în o mea să-i dăm. Și am știu sigur că îm prămiți avem un numen limba romanii și nu în Română, nici în Engleză, să fie un statement. Și atunci, pentru că principiile feministe stau la baza oricărui spectacol sau munci sau proces creativ pe care noi îl facem în companie, atunci da am vrut să fie pe efață. Și cum am început compania? Cum v-a venit ideea să faceți această companie? Eu am sunat-o pe zi ta într-o zi, după ce în 2013 zi ta m-a invitat cu One Woman Show-ul meu la o conferință a femeilor pe care eu organizam. Și atunci ne-am cunoscut și mă rog, eu o cunoșteam pe zi ta de dinainte pentru că ea este moderatoare la TV și am crescut așa cu imagina ei și m-am imaginat tot timpul că e super arrogantă și o dimă și că nu pot aspira la ea. Dar după ce am cunoscut-o la conferința asta, mi-am dat seama cât de kind și generous și drăguță și este ea și, de fapt, ea a fost foarte entuziasmată la ideea mea. Adică nu m-am gândit niciodată că zi ta v-a vrea să înceapă cu mine un proiect total informal, fără nici un bucet, fără nici o resursă, o ideea era o ideea nebunească pe vremea. Da, dar a vrut și m-o bucur mult, îi mulțumesc, dar atunci suntem un prăunea din 2014. Și zi ta tu ai fost moderatoare TV, cum ai intrat în lumea teatrului? Eu sunt actriță la baza. Am făcut o mare pauză de când am început să lucrezi în televiziune din 2005, vreo trei ani, după care am reluat să joc în teatru, am fost colaboratoarea unui teatru, după care iar am făcut o pauză de vreo patru ani, pentru că nu puteam să le combinu cumva și apoi a fost întâlnirea magica care eu mereu spun, a fost întâlnirea magica între mine și Mihaela, pentru că eu nu mă regăseam în ceea ce făceam în teatru, pentru că nu găseam nici o bucurie. Adică mergeam, făceam spectacolele, dar nu găseam nimic care să mă atrag în așa fel încât să zic, dar o să încep din nou. Și atunci în 2014, zice cum am întâlnit cu Mihaela și ei a venit ideea de a face această companie de teatru, am zis, wow, de când aștept o idee de genul acesta, și Mihaela are dreptate, a fost o idee un pic ieșită din comuni și nebuneastă, pentru că noi am pornit la drum, fără să știm cum va fi, fără să avem nicio ressursă finanțiară, am avut foarte mult entuzias. Și optimizc, cu astea am pornit la drum, și când Mihaela mi-a spus că vrea să facem această companie de teatru, am zis, da, pentru că eu de mult aștept, vreau să vorbesc despre identitatea mea, vreau să vorbesc despre mine, vreau să vorbesc în spectacolele pe care le fac și le joc despre ceea ce îmi place, ceea ce sunt, ceea ce vreau să spun spectacul. Pe spectatorilor, adică toate lucrurile astea, cumva, s-au concretizat, și da, în 2015 am fondat, întreuna, cu această companie de teatru, care s-a dovedit a fi, iartă, spun eu, un succes, pentru că noi, încă de la primele spectacole, am fost foarte bineprimite de public, atât în București, și în țară, și în străinătate, nu ne-am așteptat sincer la reacții de genul, dar, pe de altă parte, am avut și reacții care n-au fost tot mai atât de bune, dar una peste alta, eu sunt foarte mulțumită de ceea ce am reușit, cumva, să te facem. Voi am să vă întrepe amândouă, ca femei Romec, cum a fost să lucrați în lumea teatrulei românesc, la început, înainte, să vă faceți voi calea voastră, această companie, e extraordinară. Cum a fost pentru voi? Eu nu am foarte multe experiența asta, pentru că, imediat, după ce am absolvit facultatea de teatru, am făcut un oană mânșo care vorbă despre identitatea mea, și apoi am făcut jubit pen, deci nu mi-am… nu poți să zic că mi-am dorit vreodată să aduc vreo contribuție la rețărirea Eurocentrismului, și din teatră. Zita are mai multe experiență în sensul ăsta. Eu am avut cu o colaborare de aproape 5 ani la teatru de opereță, la Iundacian. Nu poți să spun că a fost o experiență pieșită din comun, pentru că dacă era rămâneam acolo, vream să-mi fac meseria pe deoparte și să joc, pentru că n-a orice actor asta vrea și nu aveam altă posibilitate, pentru că astea erau vremurile atunci, dar era așa. Făceam un spectacol, mergeam, jucam, dar nu era ceva care să mă atragă în mod deosebit. Și ce mă deranja foarte mult pe vremea aia, era că toate spectacolele în care jucam erau dat despre cum să ieșim în evidență noi femeile, pentru că era un spectacol numai despre femei, Broadway, Bucharest în lumea, era un musical, iar toate femeile vierao alese pe sprânceană, ca să zic așa, doar în funcție de cum arată, cât de fizic, cât de bine arată și cât de mă rog așa. Bine, mai erau și alte criterii, dar ăsta era primordial și era cumva deranjant pe vizion, atunci mi se părea deranjant toată faza asta. Drept dovadă, am încetat colaborarea cu ei, dus că erau tot felul de discuții și de întâmplări în interiorul teatrului cu, mă rog, cu multe lucruri între femei și bărbat, diretorul era un bărbat, care nu era el tocmai ok din toate puntele de vedere. Sexizul nostru cel de toate zirele. Atunci nu știam că e sexism în vremea aia, dar mi se părea ceva ne la locul lui și mi se părea așa, nu știu, desgustător. Pentru că el avea impresia că dacă e diretor poate să facă ce vrea și poate să dea directive femeilor exact cum vrea el. Dar, mă rog, bine că am scăpat de acolo și am plecat și bine că am avut această întâlnire cu Mihaila și am putut să vorbim altfel despre ce înseamnă femeia în teatru și cum putem să aducem în fața publicului și alte povești, nu doar cele clasice și cele care mă rog, erau până atunci în mediu teatral. Merci. Acum vreau să vă întreb un pic și despre corpurband, despre spătacului pe care tocmai l-am urmărit. Este descris pe site-ul vostru ca find poveștile ficționalizate a patru femeii Rome și spătacului stris și regizat de cat în cadră Gănescu. Puneam să vă întrebați fost și voi prezente în procesul de intervievare a femeilor sau cum, știți, puteți să-mi spuneți puțin despre cum a fost făcut textul sau cum a fost gândit spătacului de la început? Da, practic noi am contribuit la exact la documentarea, unor situații, i-am și pus la dispoziție catincă in niște materiale, noi termele despre care ea scrie sau fost alese de noi, eu am făcut și un proces de editing atunci la textul catincă, pentru că mi se părea normal catincă a venit dintr-un din afara comunității ca noi să facem lucrurile acestea să se consulte în tot ceea ce scrie și face cu noi și atunci când nu poate să acoper pentru că asta este, nu face parte din comunitate să acoper eu. Și ați fost și voi la interviuri de exemplu, ați de unde vine materialul sau mă interesat să făză un pic rălația cu aceste femei ale căruri o vești? Am făcut un felul de ateliere, de exemplu am făcut un ateliere cu femeile dinferentar cu care noi lucrăm la moment dat într-un grup de teatru forum, în care am vorbit despre cum sunt ele tratate de sistemul medical, despre segregarea din saluanele din spital, despre naștere, despre multe, multe subiecte avort și așa mai departe. Am făcut un alt atelier cu niște sexor cărițe din București pe care la fel noi le conoșteam și cu care suntem prietene. Pentru că în bulea noastră, feministă din București, suntem în contact cu multe dintre sexor cărițele de aici. Eu am și scris despre cele mai vechi sexor cărițe din București, cu una dintre ele am păstrat și o legătură foarte puternică profesoara. M-am și întâlnit cu ea el, după mult timp, care este o doamnă de peste 45 de ani și la care o țin mult și o văd ca pe o mamă și zița la fel, zița și-i jucat într-un spectacol care se făcusează numai pe sexwork. Deci, practic, am făcut un atelier și cu ele, cu experiențele lor, abuzii vele, negătură cu poliția, cu felul în care sunt privite de către societate, cum bisericare, un discurs în potriva lor și așa mai departe. Am făcut un atelier și cu bărbații, cu diferiți bărbații, s-o ametezita, în care i-am lăsat să spună toate prostine din lume. Până le-am pus toți felul de întrebări, am interviebați și au început să debutezești tipuri și simplu despre drepturile femeilor, despre autonomia corpului femeilor, despre avort și așa mai departe. Cam astea cred că au fost atelierele zidat, o să vă amintești ceva. Tot procesul nu a fost ușor pentru că noi vreau să avem mai multe poveți și atunci trebuieți să facem mai multe întâlniri cu diversi bărbați, dar nu numai bărbați, am avut și femei. Nu e ușor procesul ăsta de scriere și de documentare, recunosc că Mihail aici are mai mult fler, iar și scrie piese și a scris piese pentru jublipen, dar nu spunea toate, toate celele. Nu am scris sopă asta, deci nu am nici să-l zic. Da, am scris sopă asta, dar ai contribuit foarte mult la scrierea piesei, tot ce am semnat acest proces, iar deja avea cred că sunt sigură că avea deja în cap un fir al poveștii pentru că a lucrat foarte mult cu catinka pe text. Și până să ajungem la textul final au tot fost mă rogunele în bunătățiri și din partea Mihail-le și a catinka și așa s-a ajuns la textul pe care îl jucăm în corpuri bani. Da, bine, eu nu pot să spun că e textul, adică e textul scris de catinka, e foarte frumos, adicare-o și să facă o drabă foarte bună, ești foarte poetic și foarte politic în același timp. Și trebuie să mai spunem este că cam toate poveștiile din corpuri bani și nu numai sunt ficționalizate, adică noi am avut mare grijă ca poveștiile să se modifice puțin, da, să fie ficționalizate pentru a, cum să zic, pentru a proteja persoanele. Tu a protejat persoanele cu care ne-am înțernit, a cărori povește am spus-o, asta o știau și ei și toate poveștiile noastre din mai toate spectacolele noastre sunt ficționalizate, ceea ce mi se pare foarte ok ca să nu expui persoana care îi povește o spui. Azi chiar voiam să vă întrepte spre proces, pentru că urmărin spectacolul este foarte, foarte închegat, foarte unitar, se vede, se simt că și voi ca performarea s-a avut sau autonomiei în ceea ce se face, adică se vede cu poaca a fost un proces nonhieratic și se pare din ce mi-ați pus ca așa a fost și ați folzit și multe devising, adică sau a fost o relație mai strică de pregizor și performări. Noi în compania nu există rurile astea fixe, eu să regizoru voie să te spui performării, voi faceți ce vă zic eu pentru că eu sunt coordonatorul regizorul regizorea acestei spectacolul. Nu, și de altfel, cat în care și acest proces prin care a lucrează foarte strâns cu performării, în sensul în care le dă teme, le dă multe improvizație și apoi a mai bine peste o săptămână și spunea ea să văceas mai făcut. Și noi am lucrat foarte mult singure sau în colaborare cu Paul Duncă, care a semnat mișcarea scenică a spectacolului, pentru că, cat încă a venit cu acest concept de text pe fizicație, pe fizicație nonrealistă, ai văzut că noi în felul în care ne înșcăm noi este nerealist, felul în care folosim gesturi, mișcăr și așa mai departe. Și atunci, ea ne-a dat această temă, ne-a propus ca pe fiecare moment să găsim o anumită corporalitate, un anumit limbaș corporal gestual și așa mai departe. Și atunci, tot ce a reișit cumva, au fost propunerele noastre, colaborare cu Paul și cat încă veneam, mai venea cu ceva peste. Și tot așa. Deci așa se întâmplă de obicei în compania noastră de teatru și mi-am plecut cu mult și modalitatea ca atingă-i de-a lucrat cu actorii, în sensul în care e foarte deschis de la propunerile lor, pentru că e foarte frustrață lucrez cu regizor care spun mișcătă la dreaptea, la stânga iaca, la două lacună și așa mai departe. Exact, exact. Uite că ai menționat gestul și mă bucur că ai vețile, chiar vrem să întrept dacă, de ce ați ales să lucrați pe fizicație în sensul ăsta și să folosiți gesturile cu așa alienant, oarecum, pentru ce care sunt obișneiți cu un teatru naturalist? Asta a fost propunerea catindă, aici am spus și ea cred că a fost inspirată foarte mult și de practică artistică, regizoarei polonezi de Marta, am un lapsus acum, pentru că ea are această practică de acord, dar aurul foarte important cuvintele, textelor într-un spectacol de teatru și cuvintele pe mișcare sunt foarte important. Deci practic cred că catind ca s-a dus mai departe inspirată de practică aceste regizoare poloneze. Și pentru că da, acum ai spus și tu vorbea despre niște realități alienante, cum va știi, pe care noi nu le-am fi putut reda într-un mod realist, pentru că acum a spus și zi ta noi nu avem aceleași experiențe. Nu dacă suntem femei rome, nu putem spune că suntem în pielea ori care-i femei rome, adică sunt niște privilegii de care noi suntem conștientem. Și atunci, cumva nișta, forma asta de teatru, modalitatea asta, nișta păru cea mai bună pentru a intruchipa, a intrat niște pielea, niște pielea ună personaje cu o convenție foarte fățieși pe față. Adică nepretizând că toate și noi am trecut prin asta sau toate femeile, dar că sunt niște situații comune prin care femeile rome trec în relație cu sistemul. În spectacul unește patru povești, patru povești are unei femei rome și se pare că toate obstacolele pe care le întâlnesc aceste patru femei sunt undeva la intersecția între răsism și misoginie. Așa v-ați propus de la început să construiți rectacolul ăsta? Da, noi de obicei când construim un spectacol ne gândim să fie cât mai variate, să aibă o dinamică, să aducă publicului, adică să reasă din ele ceea ce în realitate o femeie romă întâlnește și atunci ne-am gândit ca fiecare poveste în parte să spună o altă poveste. Deși, la un moment dat, într-adevăr, cele patru povești se intersectează și au intersecții comune, ceea ce și în realitate se întâmplă. Așa cum al zi și Mihaela, noi deși avem experiențe diferite, unele cu privilegi, altele nu, la un moment dat tot ne intersectăm de rastism, misoginie, sestis și așa mai departe. Poate că unele într-o altă formă, altele într-o formă mai gravă, dacă pot să zic așa sau mai ușoară. Și atunci este foarte important ta dinamică a spectacolului să cuprindă toate cele, adică să cuprindă cât mai multe astfel de povesti. Și atunci d-asta ne-am gândit ca povestiile să aibă fiecare povestea, povestea asta, după care fiecare să se intersecteze cu ceea ce ne confruntăm noi de fapt, da, cu rastismul, cu sexismul, cu misoginia și așa mai departe. E destul de dificil să cuprindți mai multe povesti în care, până la urmă publicul, să înțeleagă de unde vine chestia asta, pentru că, după cum ai văzut și în spectacolul, nu avem capcoadă povestea. Adică o poveste nu este spusă capcoadă, este spusă în text, este cumva reese din text ceea ce vrea să spună personajul. Dar, catinca, a reușit cumva să le îmbine în așa fel încât în spectacolul să fie foarte dinamic. Asta o dată prin textul pe care îl spunem și a doua oară prin mișcarea pe care o facem pentru că sunt corelate cumva cele două, sunt puternice și cuvintele, sunt puternice și mișcările. Și atunci, cumva, e un impact despre de mare și noi, că actrițe, când jucăm, de exemplu, e un prima poveste și Mihaela cred că, la fel, când e povestea femei care naște cu maternitatea, este foarte de impact pentru mine, că actriță, să joc acea scenă și să redau cumva, pentru că eu nu am trecut prin experiența asta. Și nu știu cum e, dar am încercat, cumva, să înțeleg ce se întâmplă acolo și a avut un mare impact asupra mea. Și având în vedere că este prima scenă, aș fi avut nevoie de puțin, răgaz ca să mă repliezi, dar ceea ce e foarte mișto în piesă e că nu ai răgaz să ți revi și să treci la urmă. Următorul persoanasea, ce pentru un actor, este mai mișto într-un fel, dar de cea altă parte e și foarte greu. Da, și te consumă. Și Mihaela cred că, la fel, dar să spună ea, mi se pare foarte grea scenă, în care ea este în ipostaza tipei care face box. Din punct de vedere fizic este foarte solicita, dar pentru că eu, la ultima scenă, când ea cade pe jos, eu o văd că este puizată, este puizată pe bune fizică. Vorbă trebuie să reluăm o altă, scenă, o altă poveste. E o fluctuație acolo care, dacă nu ești foarte antrenat, e cam greu de dus la bun final. Da, se vede că este un statacul solicitant și se vede că, deși este jucat în țirul ăsta alienat, e vreștiană, care nu e trăirist, dar totuist se vede că vă consumă și suntem acolo 100% Suntem foarte autentice, am în două, sunt și chiar vreau să vă felicit pentru o spectacolă. Am văzut de două ori înainte de evenimentul ăsta și de fiecare data am văzut lucruri noi și m-a surprins și chiar felicită, e extraordinar. Chiar că ai menționat acea prima scenă cu maternitatea și pe mine m-a marcat foarte, foarte tare. Și eu n-am avut această experiență și după spectacolul voastră nu știu cred că vreau să am această experiență. Și eu știu că după aceea spuneți, am început prea tare, v-am luat prea tare. Și chiar am simtit, adicamă da, a fost foarte bine gândit acea intervenția, a destins așa un pic și ne-a pregătit pentru o încălătorie prin inferm. Și vrem să vă întreb despre umorul din spectacol, pentru că e un spectacol foarte serios și foarte asumat. Dar totuși este piperat așa cu doze de umor, care ajută spectatorul să fie cu voi acolo mai departe. Cum ați gândit partea asta de umor în spectacol? A fost o chestie buită, a ieșit așa din repetiții? Toate spectacolele noastre se folosesc de mecanisme comice, pentru că atunci când ai mesaje serioase de transmis, atunci e bine să le împachetesc cu ironia, autoironie și momente umoristică, care nu scadă din grăutatea, din importanța mesajului. Cred că este nevoie de asta, folosim și foarte multă muzică, de asta și modul ăsta naturalist, dar au niște evenimente care se întâmplă reale, tocmai pentru a crea un fel de relaxare în public și pentru noi. Pentru că da, e solicitat, sunt niște povești grele, sunt niște povești dureroase și atunci ai nevoie de un repaus, cândva, între momente, ca să poți digera. Iar, cumva, da, în omente, comice, mecanisme, comice, noi folosim în toate spectacole noastre de teatru, e ceva ce ne definește și e ceva ce a reușit și catinka foarte bine în text. Asta a fost de la început tema, noi când i-am învărbit catinka i-am și sput. Vrem să facem un spectacol de teatru despre felul în care femele rome sunt tratate decât re-sistemul de sănătate, și despre, da, problemele de sănătate ale femelor de care se vorbește foarte rome, de care se vorbește foarte putin, adică chiar rata mortalitătii, sau altcum se numește, este mai jos în ceea ce privește femele rome, adică sunt mult mai predispuse să fii încauzat tratamente lor nasoale pe care le primești când spi tale, să li se întâmpli, să ai bătofelul de probleme de sănătate, să pierdă copii, să nu fie ajutate la naștere, să moară mai de vreme, adică se ieși în studiu, poate te amintești tu zi, dacă apărea nalbastru, portocaliu în care se spune că femele rome trezi cu cel puțin zecea mai puțin decât femele rome, nu mai știu exact care, da, cât era diferența. Deci, da, asta a fost tema principale de la care am pornit și a fost, atunci când am solicitat, cumva colaborarea cu Catinka, i-am spus că asta vrem să facem. Am înțeles. Acum trecem atentia asupra Down, asupra acestei probleme și asupra lipte de responsabilitate. Acestui sistem. În lume, România este bine cunoscută pentru sistemul de sănătate absolut atroce, dar cred că pentru persoanele rome și pentru femeile rome toate este mult mai gravă. Asta ce-ați descoperit care arătat că este ochii sistemică instituționalizată? Păi ar trebui să vorbim atunci despre sterilizările femele rome, despre sterilizările în masă din Cehia, din Suedia, despre sterilizările cazura de sterilizare pe care știm aici din perioada răgimului comunist. Adică oricine poate cerce ta că este o chestie sistemică și un individual aici, colo mai întâlnești niște doctorii rasiști. Adică avem în spate o întreagă istoria abominabilă în ceea ce privește felul în care rasizm. Și toate aceste teorie eugeniste care au contribuit la aceste politici în ceea ce privește corpul femeilor și sănătate acestor aștii. Cea ce este subcrinzător este că da, și acum că se mai întâmplă și există tot felul de cercetări. De exemplu, în ultima poveste pe care o spunem cu femeia sărcinată care pierde și copilu și apoi iamoare este bazată pe un caz real, un caz pe care noi l-am citit într-o cercetare făcută de Romanii Cris, cred. Am puteți citi pe internet despre acest caz și practic noi am ficționalizat, cutting atunci când a scris textul, a ficționalizat povestea acestei femeile pe patul de moarte cu doctorii care au lăsat-o și citim despre caz. Despre faptul că nimeni nu s-au uitat la această femeie și pur și simplu au lăsat-o să moară și să-i moară și copilul îmburtă. Absolut îngrozitor. Da, sunt, adică, sunt și studii, da, într-adevăr, dar și realitatea este, este groaznică. Eu prin intermediul de emisionii pe care o prezint am avut și am posibilitatea să mă duc în foarte multe comunități de rom și lucrurile sunt fix așa în realitate. Adică sunt comunități unde, de exemplu, un exemplu banal poți să-ți dau, dar este foarte tragic. Adică comunitățiile toate sunt la marginea orașelor și, de exemplu, iarna, dacă o femeie este însarcinată și trebuie sănastă sau ceva, ambulanța nu poate să ajungă până acolo. De foarte multe ori mi se povestea că femeia este dusă pe brațe până la intrarea în oraș, sau cu căruța, sau mai știu eu cu ce, până să ajungă salvare acolo pentru că drumurile sunt impracticabile. Adică chiar nu poți să intri. Noi și noi cu mașinile intram foarte greu. Sau dacă ajungă la spital și, de exemplu, știe că vine dintr-o comunitate de rom sau așa, este întotdeauna întrebată... Adică nu este întrebată ce, care este problema ei din punct de vedere medical, este întrebată cu totuși, cu totuși. Totuși, altceva, adică care nu țin de lucră asta, sau nu știu tot felul de situații de astea care ți se pare iriale și zici băi, nu se poate să fie o chestie sistemică, este un caz izolat și hai că nu mai găsim. Am găsit cazul asta, dar nu mai găsim alte cazuri. Dar din păcate, ele sunt foarte multe și se mulțesc. O dată ce te duci în comunită și stai de vorbă cu oamenii și îți dai seama că ele nu sunt răzlete aici, coloști, sunt foarte multe și așa se întâmplă din păcate. Și în intersecția și cu poliția. Și acolo vedem un răzism instituționalizat și nu răzismul unui individ. Și cred că și asta este un aspectă care mulți românii ne romii nu vor să-l vadă sau nu vor să-l recumoască. Da, este exact la fel, doar că vorbim de poliție. Adică este cam același mecanist. De foarte multe ori se zice că romilor le e frică de poliție. Păi, de bună dreptate le e frică de poliție și au tot felul de reacții când văd poliția. Pentru că de a lungul timpului și de a lungul istoriei, atunci când poliția intra într-o comunitate de rom, pentru a lua vezi doamne un infractor, avea de suferit toată comunitatea. Adică nu lua doar romul care a încălcat legea, să zicem, da, era de vină toată comunitatea, toată comunitatea trebuia să sufere. Și și astăzi în 2000, 2100 dacă luăm chiar anul acesta sau anul trecut cu pandemia, atunci când rasismul a fost la cote alarmante și mai este încă un singur caz sau două cazuri mă rog ce s-a întâmplat în pandemia, era băgată toată comunitatea, era de vină toată comunitatea, era infractorul rău, era toată comunitatea romă. Rom e vin domnile cu virusul și n-aduc virusul de peste hotare, aveți grijă, închidăți granitele. Adică să zici chestia asta în prime time într-o emisiune de maxima audiență, este strigător la cer. Adică nu ții se pare că este real că trece o comedie, dar de fapt e răsu plânsu, știi? Și atunci mi se pare așa, știi, când se vorbește de rom și de poliție, cumva, nu este, adică, nu vorbim și de inegalitățile care sunt, știi? Vorbim stig de faptar respectivă, știi? O punem în balanță și punem după aceea și toată comunitatea, știi? Nu se vorbește individual de chestia asta, se vorbește în masă. Ceea ce este foarte periculo și ceea ce ne arată că răsismul, da, există și că tot răsismul ăsta este institucionalizat și că nu e vorba doar de un singur caz articular sau mai știi ce. Știi ce poiam să dă întreb pentru că, fapt, nu doar pe timp de zi, dar fie că oricine poate răspunde. Diceai că se spun lucruri la asta în primetime și nu există niciun backlash, nimeni... Nu știu, am citit la un moment dat o niște critică și nu m-ațimit exact autorul, dar a spus că răsismul potriva persoanelor rome, este ultimul răsism permis în ziua de astăzi. De ce avem situația asta, mai ales în România? Cred că nu e, nu mai în România cred că, în toată Euromie au rămas așa în urmă, pentru că dacă vorbim despre răsism, împotriva persoanelor de culoare sau împotriva persoanelor... Nu știu, femeilor, mulțumane, o felul de categorie, vorbim foarte puțin despre răsism împotriva romilor și așa cum ai spus, este ultima formă de răsism acceptabilă din Europa. Păi pentru că avem o istorie foarte opresiva aici în Europa care încă nu este recunoscută, care nu este cunoscută și pentru că toate politicile vis-a-vi de situația romilor au fost de integrare, cumva așa, foarte superficiale, dintr-o poziție de superioritare, patronizing, ca și cum noi fiind aici în Europa de sute de ani, nu ne-am adaptat deja, ca și cum problema răsismul e a fia noastră, și nu a neromilor, nu a sistemului care n-a ținut în Sclavier timp de 5 secole în România, de exemplu și după abolirea Sclavier s-a tot răsismul împotriva noastră s-a tot perpetuat, până când am ajuns la un genocid, la holocaust și așa mai departe. Deci cred că niciodată Europa nu s-a uitat la noi așa cum trebuie, nu s-a asumat crimele, nu s-a asumat opresiunile pe care le-a făcut în potriva noastră și cred că de asta nici noi Romii poate nu am fost în stare să cremă mișcare destul de puternică, care să opunea rezistență, care să fie vizibile, pentru că e greu să face asta de un singur, atunci când ne Romii nu denunț complicitatea la acest sistem obresiv, sau performează alianța de multe ori, că se întâmplă și asta, cu mai ales acum în... Am observat în ultimele luni, odată cu creșterea mișcării Black Lives Matter și cum aceasta a devenit o mișcare globală și din ce în ce mai populară a fost foarte interesant să observăm tot felul de figurii europeine care își performau alianța la această mișcare, asta în timp ce nu recunosc rasismul local și în potriva Romilor. Da, cred că e destul de complicat. E foarte greu să facem rezistență atunci când atâtea comunității să-mi lăsate în precaritate, nu au acces la un discurs critic de multe ori și noi internalizăm rasismul, nu ajunge să credem că suntem rom de excepțiem pentru că atât de internalizat este rasismul și atât de multe neromii au produs această spălare pe Crierica și cum nu i-am fiți apis pășitor pentru tot ce se întâmplă. Da, încercăm să facem o mișcare de rezistență. Este greu și atât timp cât Europa manifestă politicii din ce în ce mai nu o faci ciste, dar vezi Brexit, de exemplu, cu atât mai greu face posibile o mișcare de rezistență din partea noastră și rămâne, rasism un potriva romilor, rămâne multicum acceptabil. Știi, în România tocmai din cauza acestor politicii, nu o faci ciste din Europa, dar nu mai la Anglia, dar și Franța, dar și Italia, adică sunt mișcările de drapta în ultimii ani. Da, sunt, au luat ampluare și asta este în grijorător. Este într-adevărul o mișcare foarte galopantă, către drapta lunecăm așa în fascism, în toate țările europene, și vorbeai de rezistență, cum poate sectorul nostru, al artei și activizmului, să construiască la această mișcare de solidaritate. Și ce importanță are și limbajul tă care o folosim sau cum comunitățile oprimate se auto-reprezentă sau sunt reprezentate. Nu cred că există decât auto-reprezentare, dacă vorbim, despre o alianță adevărată, da? Da, cred că e pentru mine asta este un sudie foarte delicat, pentru că sunt în contact, poate mai mult decât zi ta, cu și cum feminism local în sensul în care încerc să știi, să mă implic în niște discuții, sau să fiu activă, sau să urmăresc de exemplu. Acum am o mică archivă cu tofelul de poziții problematici ale figurilor culturale din România, vis-a-vis de racism, sexist și așa mai departe. Și, wow, figurii care sunt văzute ca progresiste, sau care performează când au nevoie un fel de alianță antirasistă, de fiecare dată când nu le convine ceva, nu au nicio reținere să-și exprime foțiși racismul, sau convingerile împotriva acestui dușman invisibil, corectiv din a politică. Și am și observa cum acest termen este din ce în ce mai folosit de fix de dreapta, de cât de stânga. Noi, dacă îl folosim, îl folosim ironic, dar într-un mod în care ne diferențiem de pozițiile dreaptei. Și am observat, de exemplu, dacă pot să am și vorbit cu zi ta, zilele trecute despre un incident, că rei s-a întâmplat, doamna, doamnei mai morganștean, dar o atretă destul de cunoscută, nu numai în Românian, cineva prezentă dânse, a făcut o afirmație jignitoare antisemită. Și dânse a scris despre asta. Și a fost foarte bine că a scris și o apricizmăru pe doamne mai, încă e foarte curajosă și își ține coloană, tot timpul dreaptă. Dar am văzut, în același timp, multe persoane care în timpul Black Lives Matter, când era din ce în ce mai popular, când statuile că dau, și toate semnele colonialismul mic, erau combătute. Și în momentul ăla, cu toată ardoarea aia, se opuneau și scrimau instinctul asta de white fragility foarte puternic, că mi se distruge cultura europeană, că ce acum suntem toți, niște porci albi, chiar așa a spus cineva cu ieromie, un regizor de teatru foarte important de aici din România, erau vehementi în potriva Black Lives Matter, vehementi în potriva corectitudinii politicii, antirasismul, și așa mai departe, și acum mă amuza foarte mult performativitatea alianței lor, cum își exprima o pe peretele lor, frumos, solidaritatea, știi cu acest, cu persoana care a trecut prin această experiență antisemită. Cred că este nevoie de spați, știi să ni se da foarte mult spațiu ca să putem să facem rezistență, de multă ori nu suntem ascultate pentru că suntem văzute așa ca niște încă, ori tokenizate, ori ca niște persoane care nu știu să se reprezinte, și atunci trebuie să vorbim noi pentru ele, sau ceea ce nu este deloc adevărat, mi se pare că dacă e să vorbim despre un discurs intersecțional, noi femeile romestem cele mai în măsură, și cele mai potrivite să vorbim despre asta. Cred că, da, sunt multe atitudini patronizing, inclusiv în așa cum spuneam, mă miși foarte foarte desprim feminismul local și observi, știi, cum bunele intenții de vin, de fapt niște atitudini ignorante. Tot mai pentru că cred că ne luptăm cu un instinct de defensivitate foarte puternic, adică oameni nu știu să-și recunoască greșelile, oameni pur și simplu nu vor să dea din spațiulor, asta este un exercițiu pe care noi toti trebuie să-l facem dacă ne considerăm feministe, dacă ne considerăm antirasiste, știi, dă o paz în spate și ascultă pe cel care știe mai bine decât tine, nu vrem mai mult decât atât. Exact, să te facă spațiul. Da, asta înseamnă solidaritate concretă pentru noi. Și până la urmă nu, adică, da, dacă ești feminist și antirasist, cum zice Mihail Afons, un pas în spate, dar până la urmă dacă ești om, indiferent că ești feminist sau artirasist, dacă ești un om care înțelege despre ce e vorba, fă un pas în spate cu cele posibilitatea și celor lață să se represite și să vorbească despre ea, adică știi că și aici o întreagă disputie, știi, eu cred că cu tot ce ar trebui să fim antirasist, știi, să avem chestia asta, adică, de fapt, ce înseamnă antirasist? Fii cu grijă, să fii puțin empatic față de celălalt, știi? De fapt, aici nu e o nicio filozofie la mijloc, toată lumea are impresia că feminismul și antirastismul e cu o mare filozofie în spate și nu știu, nu, e vorba de omenie până la urmă, știi? Fii om și dă-i și celulilal posibilitatea să se represinte, nu mai vorbim și la noi, de exemplu, un cazul nostru da că vorbeam de rezistență și cum o punem rezistență cum încercăm sau punem rezistență dacă, stăm să ne gândim puțin în trecut și prea noastră a Romilor, Romii au opus deși au trecut prin multe menorociri, au reușit să o pună această rezistență pentru că dreptdova de după atâtea sute de anu încă existăm, încă vorbim despre noi, despre identitatea noastră despre tradiția noastră și cred că asta este foarte important în noi, cu giuvripenul, da încercăm să opunem această rezistență, nu? Pentru că venim cu poveștiile despre noi despre istoria noastră nu știu dacă reușim sute la sută dar e important să se audă vocea noastră e important să să vorbim despre noi și ceea ce mi se pare foarte important este că am reușit prin creare acestei companii să oferim această platformă și altor actori rom care până atunci poate nu aveau această posibilitate de a vorbi despre ei de a avea un discurs pentru că, uite, eu recunosc înainte să intru în giuvripen nu am avut acest cum să zic această educație cumva, că până la urmă te educi nu? să deprind ziunele lucruri eu m-am educațiat și am crescut foarte mult în giuvripen în domenioasta și mă bucur foarte mult că am avut posibilitatea asta de foarte multe ori avem discutii cu Mihaela și vorbim despre aceastea, pentru că doar așa putem putem înțelege mai bine unele chestii și cred că fiecare dintre noi indiferențe rom sau nu e rom, ar trebui să aibă deschiderea asta și curiositatea de-a învăta mai multe și aștii mai multe despre celălalt pentru că toate lucruri revind din necunoaștere, din neștiință din, dacă eu nu cunosc un om, e normal să am toțelul de de, nu știu de povești în capul meu, da? îi pun o etichetă, îi pun îl ai așa, îl ai așa, îl ai așa dar eu nu-l cunosc pe cel despre care vorbesc atunci foarte important să ne cunoaștem iar giuvripen da posibilitatea acestor oamenii prin spectacolele noastre dea cunoaște mai bine comunitatea romă care este atât de diversă care are atât de mult de oferi da, da posibilitatea oamenilor să vină să ne cunoască și atunci noi când am creat giuvripen și am cerut și cerem pentru că scopul nostru este înfințarea teatrului rom în România care este extrem de important să existe noi asta vrem, da? deci nu este doar un beneficiu adus normal și pentru comunitatea romă care-și cere drepturile un drept pe care trebuie să-l aibă să aibă instituții de cultură în România, da? dar este și un beneficiu adus neromilor, da? noi venim și le spunem, uite, vădăm asta ca să ne cunoașteți să mai diminuați răasismul vostru, ste reotipurile discriminarea, da? deci așa trebuie să priviți lucrurile pentru că dacă le privești doar vintr-o directie niciodată ele nu vor avea rezultatul pe care la pe care ar trebui să laibă și întotdeauna rezultatul va fi distorsionat ci lucrurile nu vor fi reale dacă tu nu privești fapt aia și ceea ce vrei să faci din ambele sensuri pentru că asta până la urmă asta e realitatea, știi? exact și să înțeleagă că răasismul este problemă răasistului, nu este e o problemă pe care românii ne romi trebuie să o rezolve și nu românii romi asta cu trebuie să o rezolve da clariei trebuie să o rezolve da trebuie găsite și mecanisme prin care rezolvăm lucrurile astea, ca asta nu se rezolve așa astăzi sunt răsist și mâine brusc gata de vine anti-răsist, niciodată în viața asta nu, tu trebuie să te educi trebuie să te educi la spectacolele de teatru trebuie să înveți, trebuie să te documentezi la la la și la la la și uite că tu o să spui ca răsist, păi da da da nu am unde, că mult spun păi și unde găsesc, nu știu ce că nu, dom'le, nu găsesc deci eu nu am găsit chestia asta păi uite că dacă nu i-am avut această instituție de cultură și nu numai teatru, dacă am avea muzee centre culturale și așa mai departe, unde lucrurile astea ar fi așa la în demână publicului, uite că nu ai mai avea posibilitatea tu, X, nu știu care să spui că păi da da, nu am să mă informezi, uite ca ai avea posibilitatea să te duci la un spectacol de teatru da într-o instituție de teatru te duci la un muzeu, să te duci nu știu la un centre de cultură unde să adun informații și uite, de exemplu și asta cu cărțiile, da avem scriitor rom, care scriu cărți despre rom, pe diverse teme, da, el a un circuit închis, și asta pentru că nu există o piață de desfacere, sau nu știu cum se zice, unde cărțiile astea sunt circule, uite, carte, de exemplu rasismul, problema româneaste este o carte extrem de interesantă, pe care o recomand tuturor, a fost deja publicată și dată publicului, dar oamenii zic, nu o găsim, vrem o vrem, dar nu, nu mai sunt, s-au terminat foarte repede iar nicio altă nu știu că nu mă price, blibrărie sau magazin dăsta care vin de cărți, nu are deschiderea de a mai reproduce o dată cartea, dacă este cerută de public, da au fost câteva exemplare s-au bundut imediat, și eu cred că este foarte necesar să avem acces, da, să avem acces așa cum trebuie la chestiile astea care sunt atât de importante. Din păcate trebuie să încheiem ușor, așa ca și să vă întrem ce așteptați de la aliații adevărati din artă și din media ce așteptări aveți de la oamenii care vor să fie aliații? Cei care au spații, să ne dea spațile lor și nu, adică mai ales instituțile de stat care își permit cele independente, să nu ne mai dar o căruță de banii, dacă le cerem să dăm cunei un spectacol la ei, pentru că de multe ori nu ne permitem nici măcar în spațiile independente, să ne ușcăm spectacolele pentru că ne cer foarte, foarte mulți banii, și îmi pare rău că acest sectoru independent să se folosea să știi de principiile capitalismul, nu știi? Adică trebuie să se mențină cumva un preț corect și să ia în considerare privilegile pe care le au, într-adevăr, mai puține decât instituțile de stat, dar mai multe decât cele pe care le avem noi, ca și compamiente de altru rom. Deci, mă aștept să nisă facă mai mulți spațiul concret să prinim spațiul în teatră, de altfelul timile noastre trei spectacole au fost în repertorile unor teatră de stat, sau instituții de cultură de stat iar noi nu am mai acceptat, nu am mai vrut să mai jucăm în spații alternative pe de mohai, că merge și așa, da? Ne-am săturat, cred că am ajuns la un anumit moment în compania noastră de teatru, în care am produs foarte mult, am încit extrem de mult am avem 8 producții în această companie de teatru, și nu se mai spune că nu există un teatru rom contemporan, în pachet futuristic dacă le-o mâncare cu ultimul spectacol Romacen, vremea o citoare avem nevoie de un spațiu, deci da, asta înseamnă pentru noi solidaritate concretă, instituțile de teatru să ne facă spațiu și să ne da din răsursele lor impresă la fielă, să se vorbați că corecte despre noi, să nu se mai promoveze tot felul de excepții Rome, să faci acest discurs senzaționalist în felul în care portretizează artiști Rom, da nu știu, din șatră, pe marile scene, noi chiar și avem într-un spectacol în gajodilor, tot felul de explicăm cum se manifestă rastismul impresă și de multă ori cum întăresc celor tipul excepției Rome toți acestii ziarii, și atunci când Alex să vorbați că despre artiști Rom, ii feti și ziți sărăcia de această droaje dipul de toate zilele din impresa româneanscă și da, spune-mă spune-mă rău că noi vrem mai ales să vorbim despre puterea colectivului și nu despre individualități în compania noastră de teatruri și cerem să fim reprezentate corecte într-un mod corect în mass media avem, criticăm, și cinematografia și multe alte spectacole de teatru din România care folosesc figurii Rome, la fel într-un mod foarte estereotipic și nu-și asumă responsabilitatea, că de fapt toate aceste reprezentării produc în mentalul colectiv niște estereotipuri și prejudecăți pe termen lung, față de traga comunitate, și în general cred că artistii ar trebui să fie mai responsabili, atunci când crează, când fac produse culturale artistice cumva separând spunând că esteticul este autonom și că nu există de fapt nici un aspect politic, nu, toate arita este politică, fie că vor ei să creadă sau nu, și atunci cel mai bine e să nu face artă despre Romni, dacă nu ai nici un Român echipă, dacă nu te consulti cu noi s-a întâmplat lucrurile astea s-a întâmplat lucrurile astea, le știm chiar și în sectorul independent și e foarte ușor ca noi să aducem e foarte greu să aducem această critică, pentru că se-am spus în instinctul de defensivitate este atât de mare știi încât în tot timpul ni se reproșează, ok, dar voi stesc foarte radicale acum nu mai am voie să mai vorbesc despre Romni, nu, e foarte periculă să vorbesc dintr-un spectacul de teatru chiar și cu intenti bune despre Romni fără Romni absolut de noastră cea ce celor cei se pare radical pentru noi o doar o chestiune de bun simț și atât așa este, mulțumesc pentru astea acum, aș vrea să vorbim și despre ce faceți acum la ce lucrați și cum vă poți sprijinii cei care ne urmăresc acum și zi ta dacă vrei să menționă și despre Loli ar fi super despre Loli și Cali mi-a zit de proiectele noastre și zic eu de văsta cu fashion fashion, să terminăm exact păstilul Loli, uite, că le reprezentăm da, o dată cu pandemia, noi ne-am adaptat la alte forme de artă mai digitale sau nu, pentru că, în definitiv asta e ceva ce ne-a caracterizat pentru noi Romni întotdeauna puterea noastră de asupra viețui așa că și noi, ca artiste Romni, ne-am adaptat repede la noua situație și la noua realitate în produsă de pandemia și-a făcut tot felul de proiecte un proiect foarte important pentru noi și în desfășararea acum este o serie de monologuri video care se numește Rizistenta, este o fată care schimbă lumea care spune poveștile unor fete activiste, luptătoare din Asia Centrale și Europa de Est inclus într-o România și poveștile a trei fete Rome pe care ele încil cînțele și le spun am lucrat foarte din grău pentru acest proiect eu am scris și coordonat artisti în videorile zita s-a ocupat de partea de design de costume ca toate fetele se arată bine și ele să se simtă bine în pielea personajelor prin costumele pe care ele le poartă Luni lanțăm al doilea episod și din 2 în 2 săptămâni pe pagina noastră de Facebook și Blipen o să regăthii câte un episod din această nouă serie care cred eu că sunt foarte frumoase și pe mine m-a impresionat foarte multe aceste povești am încercat să le redaunt în mod visual cât mai frumos apropo de felul în care și există și estetică în teatru într-o piesă într-o orice orice produs artistic care-și asumă valoarea politică da, eu am mai făcut și alte o instalație de art de video am și avut o expoziție m-am redefinit și m-am regăsit foarte bine ca video artist în toată această perioadă acum încep un albun rap cu colega noastră Nicoleta Ghiță care este muziceană și rapăriță pe lângă mânca e în compania noastră de teatru iar Zita, da, ne-a încâtat cu aceste frumuseți ca să ne simținști noi bine măcar în casă, dacă nu eșim să știm că se mă îmbrăcate bine la zoom-uri da o perioadă destul de dificilă pentru noi, pentru că n-am mai putut să jucăm nici un spectacol mai rădeam cu Mihaela că noi tot m-am vorbit în perioada asta și ziceam că, hai mă, că o pauză a fost bine venita pentru că noi șase ani la rând noi nu am luat nici o pauză făceam două productii pe an ceea ce ne pieram pe drumuri non stop dar nu am crezut că această pauză am zis că facem o pauză de câteva luni dar pauza s-a c-am prelungit și atunci da ne-am ne-am avut ci o emisiune mai avem încă două mai avem două episode se numește Eu Sunt Actrisa Principală și ne-a venit ideea tot mai pentru că anul trecut în pandemia am văzut toate emisiunile cum sunt reprezentați romii și cum se vorbește despre rom, ca am avut mai mult timp să ne uităm la televizor și am zis că e necesar să vorbim un spațius public despre rom, așa cum o facem noi la emisiune pentru că sunt foarte puține emisiuni care vorbesc despre rom sunt două, una la o televiziune publică care nu e luat în considerare pentru că e făcută ceea ce zicea Mihaela de NeROM adică iară se vorbește în numele la o televiziune publică ce este foarte grav și mai există emisiunea pe care o prezint eu la un post privat de televiziune, așa că sunt foarte puține și atunci am sentit nevoia să mai facem aceasta emisiune care sperăm să mai aibă viață să nu se termine și să îmi putem găsi strijin financiar, să putem să continuăm și acum despre Loli este Loli este o inițiativă mai vechea mea, ca să zic că am mai avut o colecție Romanii Dreams pe care am lansat-o în 2016 iar acum în 2020 avem timpă mai mult și așa am zis, hai să mai fac o colecție, într-adevăr, se numește Loli Loli în imbar Romanii înseamnă roșie culoarea roșie la noi la rom eu o definesc ca înseamnând viață rezistență și putere pentru că într-adevăr, culoarea roșie este predominantă la noi la rom și asta ne-a dat forța să mergem mai departe în toate costumele noastre tradiționale, se găsește culoarea roșie, am creat câteva hăinuțe care îmi plac foarte mult și cred că e nevoie de reprezentare și în domeniul acesta al fashion-ului pentru că foarte multe caste, mari de modă și nu vreau să dau nume au lansat în ultimul timp și nu numai foarte multe lini vestimentare care au la bază roșie. Cea ce fac eu este o reinterpretare a costumelor tradiționale o actualizare alor în anul 2020-2020 și vine cu tot felul de elemente noi de exemplu, stalba romanii este adus în actualitate și reprezentat într-un mod diferit. Iar acum, ne pregătim să lansăm o nouă proiectie împreună cu Juvrifen și împreună cu Mihaela se numește Kalii, ceea ce înseamnă neagră în imbaromanii și este o linie vestimentară care se are în prin plantă icoul de la tricou am fornici de aici l-am reinterpretat în diferite moduri Ideea mi-a venit de la Mihaela pentru că Kalii este cumva iconul care stă la baza acestei colegții și Mihaela este Kalii dacă te uși pe Instagram și pe toate ea se definește cu numele de Kalii se pare un numec cu rezonanță și un numec care ne reprezintă pe noi pe rom și Mihaela până la urmă da este o persoană deși pare așa că vorbesc eu despre ea că suntem colegi dar nu, nu este doar ea asta chiar este o figură foarte reprezentativă pentru etnia romilor și care a făcut foarte multe chestii în domeniul artistic și atunci cred că cumva este justificată alegerea alegerea numelui o să avem șase modele de picou un model o să vezi o să fie foarte unul dintre el o să fie foarte mișto pentru că va fi chiar opoza de a Mihaela asta o spun în premiera aici la tine, că n-am băit spus wow și este o poza care mi-e-mi place foarte mult, eu am venit cu idea și am zis Mihaela e care mi-a place foarte tare să avem un tricou cu poza respectivă și bineînțeles ea a fost de acord și sper să avem succes și cu această nouă colecție calii și cât mai mulți oameni să cumpere produsele noastre o sigurață va fi un mare succes dacă judec, după ultima colecție care e absolut superbă cred că va fi incredibil și o să punem un link pentru ceea care ne privesc ca să poată accesa colecție și o să punem un link și cu site-ul vostru ca să urmărească emisiunile și tot ce fați-te acum și ce faci face în viitor vreau să vă mulțumesc foarte mult pentru prezență și pentru că ați împărtă și ce spectacul Corpurban cu noi și cât mai mulțumesc putea incredibil și va mulțumesc mult pentru prezență pentru mânca voastră artistică și pentru activismul pe care îl faceți pentru ceea care ne-o... scuze mulțumim și noi pentru invitatie a fost o mare plățe mulțumim foarte tare că ai vrut să vorbești cu noi cred că este foarte important vorbim despre lucrurile astea și mulțumim în codat care ne urmăresc acasă în două săptămâni avem ultimul eveniment glot din această sesiune, este spectacorul Crime, un spectacol al nostru, al beznatirul pe care l-am făcut în Anglia și l-am adus în România așa cum așteptăm pe 5 aprilie mulțumesc la revedere