 Nå, jeg kan vise godt at begynde. For det første så vil jeg gerne beklage køkulturen herude foran. Vi har den største dimension, nogen sinne, og det kræver altså lidt tilvandning. Og finde ud af hvordan det her skal forløbe fra nu af. Det bliver også problem for fremtiden. Så beklager I de første skal være ude for det her. Men jeg håber selvfølgelig, at det kommer til at dreje sig om noget andet end at surminere, og at vi får en god dag alligevel. På jordets vejne vil jeg gerne ønske alle sammen rigtig hjertelig velkommen. Og selvfølgelig til alle de med tænderne, kæmpe stort til lykke, hold da op fem år. Ja, for nogen flere. Jeg synes I er kanonsej, når jeg står og kigger ud over jer. Så det er en lidt arme ved den følelse. Fordi på den ene side vil man rigtig gerne være i jersko, og på den anden side er det simpelthen så trygt herinde bag ved de gulmure. Nogle af jer, I har jo allerede fuld gang med voksenlivet, og det er jo super sejt til lykke til dem, der får arbejde. Andre af jer, I er måske lidt mere på bare bund, og ved ikke rigtig, hvad der skal ske. Men jeg vil huske alle sammen på, at I har klaret et af de hårde studier her i landet, og det er altså bare rigtig sejt. Så lige meget valg, så skal det skulle nok gå det hele. Ja, jeg vil lige hurtig gennemgå programmet for i dag. Vi skal starte med at have en faldsang, og den begynder vi på lige om lidt. Så har vi en tale ved studieleder Jørgen Albeg Jensen. Da efter så har vi en dimtalt tale, som i år afholds Peter Vasard Bosen. Så har vi en tale ved Risad Vokat, Ole Hasselborg. Vi har tale ved professor ved Eurydisk Institut, Michael Hansen Jensen. Så skal vi have oplagt nogle Eurydiskløfter, som egentlig er det hele dagen handler om. Så har vi en faldsang til. Så skal alle de med tænderne da efter have taget et faldsfoto, og det skal jeg nok lige guide nærmere om, hvordan det kommer til at få løb. Og så til sidst så afslutter vi med en lille reception over i Starkland. Men jeg synes, vi skal begynde med faldsang. Den er første andet side her. Danmark nu blunder den nye senat. Og jeg tror ærsken spiller for. Inden jeg lige inviterer den første tale på forståenden her, så synes jeg lige, vi skal give alle de med tænderne et kæmpe bifald. Det er for skuldt ballet i gang. Jørgen Albeg. Ja, tak. Det er jo en af de gode ting ved at være studieder, at man får lov til at være med til de her divisioner to gange over året. Jeg vil starte med at sige til løge til alle de med tænderne på Institutets vejne, Institutens vejne. Det er rigtig dejligt, som der blev sagt, at der er så mange, der har blivet færdige. Og også dejligt, at der er så mange, der vil deltae i afslutningsarrangementen her. Der har været en helt overvældende opbakning i år, så vi for første gang ikke har kunne være her i falden, men er nødt til at tage de tilstødende lokale i brug. Så det fører mig så også til at sige en stor tak til jordrådet, som har stået fra arrangementen nu igennem rigtig mange år. Vi synes, det er rigtig godt, at det er på studenterinitiativ den her dimension for året gård. Det er en god og festlig afslutning på fem års hårde arbejde. Jeg husker fra min egen dimension i 1993, da jeg blev kandidat, at det var sådan i eftervererne efter 1968, og der var bestemt ikke noget, der måtte hedde tradition og akademisk stolthed. Så da man var færdig, så fik man et brev med sin kandidatbevist, og så var det i øvrigt den afsked man havde med det sted, hvor man i øvrigt havde haft sin dagligere i fem eller halv år, ikke specielt festligt kan man godt sige. Så det er godt, at det er kommet tilbage, at man godt må have arrangementer af den her tyde. De fleste har vi nok bemerket, i hvert fald, dem der bor i Aarhus, at Aarhus er blevet europæisk kulturhudstade i år. Det er overordnet tema for kulturhudstaden hed Rethink, og jeg tror, at man fra arrangementens side nok primært har tænkt, at det var noget med at nytænke, man havde i tankerne, men man kunne vel også opfatte det på den måde, at man skal tænke tilbage, eller man skal tænke på, hvad det er, der er værdifuldt og væsentligt i de ting, som vi allerede kender. Så hvis jeg skulle prøve at risikke, hvad det er, som jorduddannelsen og enademisk uddannelse i generelt, kan give jer med viderefra, så tænker jeg, at det er udover det helt selvfølgelige, nemlig nogle jordiske kvalifikationer på et højt niveau. Det højste niveau i Danmark går vi ud fra. Så er der også nogle mere generelle værdier og holdninger, som er eller i hvert fald burde være bærende for vores samfund. Ikke mindst i disse postfaktuelle tider, hvor viden og indsigt er ved at blive erstattet af jer føler holdninger og alternative fakta, som det hedder, når man ikke vil anerkende virkeligheden eller direkte gribes i det, vi andre nok vil kan løge. Hvad er det så for nogle værdier, som jeg håber, I har fået med herfra? En grundlæggende akademisk værdi, som ikke er specielt for jordann, men for alle universistuklerne, er, at de handlinger og holdninger, vi har i så vidt omfang som muligt, skal være baseret på viden. Det er en forudsætning for at løse de problemer, som samfundet står over for. Som jurist skal man desuden være garant for nogle helt grundlæggende værdier i Danmark. Ratssikkerhed ruler vel over, vil man måske sige i juleanden, hvor markten er underordnet retten, og ikke omvendt. Man skal være garant for, at de demokratiske spilleregler overholds, også når det fører til resultater, man måske ikke lige bryder sig over en politisk. Ridsernes opgave er altså ikke at ligge til mere magtmissbrug og omgåelse af reglerne, tværdemod og advare mod det, og bekæmpe det. En anden hovedvæddi, som jo vel i virkeligheden er en del af, at det, jeg allerede har sagt, er at sikre, at alle borgere vi håber, at vi her fra instituts side har indpået de sværdier, så i samme med andre gode kræfter kan vi have med til at længe op for kræfter, der vil sætte markten over retten og som lægter og anerkende fakta som ikke passer ind i deres egen selvforståelse. Her til slut vil jeg citere det juristløftet, som vi skal aflægge her, lidt senere på eftermiddagen. I den, de udleverede ARK, der er jo den oprindelige formulering fra 1736, som er skrevet i et noget gammeldage sprog. Jeg vil læse det op i den lidt mere moderne udgave. Man kan sige, at det er for så vildt bemerkningsværdigt, at man kan bruge et løftet, der er formuleret for, hvad bliver det næsten 300 år siden nu, og som stadigvæk, synes jeg, er yderst relevant for det arbejde, som jurist skal ud og lave. Det afspejler nogle helt grundlæggende værdier, som en jurist helt tiden skal have baghudet, når man passer sit arbejde. Det, man skriver under på, er, at man lover, at aldrig vidende, at vide for ret og retfærdighed, aldrig er rået nogen, til uretmæssigt process, og heller ikke ved råd, eller på anden måde, og fremme nogen uretmæssigt sag eller hensigt. Så endnu en gang, til lykken med examen, og heller løg frem over. Det var altså første taler. Vi tager jo videre til næste taler, som er diabetantanen ved Peter Bassard. Det er fedt, du kan mit navn vise, det er jeg glad for. Kære med de medcenter, så kom vi så langt. Der er gået fem år eller mere, og nu står vi herinde lige. Jeg ved ikke, om I lige så meget kan huske den første dag, her på studiet. Der var vi faktisk også herinde i aflagene. Vi stod som helt nye juristuderende, hvor skulle man sæde hende, og hvad var det egentlig, vi gik ind til. Vi havde alle sammen en hel masse forventninger til undervisningen, rosuen og så videre. Og den udleverede rusps var helt sikkert blevet gennemlæst utallig i gangen. For vi ville gerne få været velforberet. Det ligger til os. Men hvad skulle man lige være velforberet på? Det kunne godt være svært. For at starte her på universitetet, det er på en eller anden måde en helt ny verden, der åbner sig for os. Alt fra forelæsninger i søret i torget til holdtimer, fredagsbarer og sociale og faglige arrangementer her på studiet. En ting, der næsten kan tale for sig selv, er den stak af bøger, vi gennem studiet har skrabt sammen. Det er jo næsten sådan et slags trofé, der står hjemme på enes rejol. Det er en dyretrofé, der har kostet os mange knaster gennem tiden. Derfor har vi jo også været prisbevæste, og altid set om en ældre udgave af pensumnu kunne benyttes. Jeg husker os særlig en episode nede i søret i torget. En lille anekdote, hvor en medstudierende havde været nede i pausen, og spørger forelæseren om nu den ældre udgave af pensum kunne benyttes. Og svaret blev efter pausen, sagt følgende. Ja, jeg blev en spurt, om den ældre udgave af pensum kan benyttes. Og det kan man da godt. Men man kan jo så mange ting. Man kan også tage en strikkepind, og stikke ind gennem det ene øre, og ud gennem det andet. Det er særlig smart at prøve på. Ja, så vidste man godt, at de penge var nok givet godt ud, ligesom at få den opdaterede relation af pensum. Og at der havde været mange bøger involveret i vores studie. Det stod også klart, at vi skulle tage den berøgtede formuret-examen på 30 år. Folk kom slæbende med tasker, rollekuffer og andre ting, som kunne have bøger med. Borerne var for små, man måtte stable, og forsøge så godt man nu kunne. Sådan her, sådan let og trykkede stemning inden eksempelig i gang, sådan en slags stillhed før stormen. Og stillheden blev på en eller anden måde afløst af en slags storm. En storm af fingre, der hammer og løs på testaturet, kun afbrudt af opgivende suk, og måske lige i en fabrielsk bladerne i bøgerne for at se, om man nu kunne finde nogle gylende noter i, eller en fodnoter, der nu var vigtig. For det var de åbenbart nogle gange. Her blev vi virkelig testet på alle parametre. Og om vi så ikke klarede den i første forsøge, så gjorde vi det i hvert fald i anden eller tredje forsøge. Det kan vi jo kærme sikkerhed i stemmen siden, og vi er det, som er her i dag. Og når vi dimiterer i dag, så tror jeg, det er vigtigt, at vi husker, at vi kan ikke alt. Vi kan ikke huske samtidigt hos osfag, vi har haft, og vi kommer nogle gange til at lave fejl. For vi kommer til at lave fejl i vores karriere. Men det vigtigste er, hvordan vi håndterer dem, og at vi lige som bruger det konstruktivt til at komme videre med. Det tror jeg, at vi er vigtig, at vi husker. Gennem vores stugeltid er der også sket meget med den jorduddannelse, som vi startede på for flere år siden. Specielt de sidste to år, der er der sket meget med kandidaten. Politikerne har haft trævlt med fremdrætsreformen, og det betyder, at mellem andet, at mange af os må tage civilproces og skatte ret på samme semester, og vores speciale periode var også ret fastlagt, for når vi skulle skrive vores speciale. Om det er godt eller skits, det vil jeg ikke gøre mig til herover. Men det er i hvert fald betydet for os, at vi er kommet væsentlig hurtigere igennem end mange andre. Og på den måde har det også været et ekstra press på os, og det synes jeg godt, vi kan være stolt over, at vi på så kort tid har kunne gennemføre, og hvor andre måske har taget længere tid. Der kan vi godt klappe os selv på skulderen. For udover studiet har vi jo også haft masser af andre, der ser ikke til det, ligesom, hvad skal man sige? Forventet er os i dag. Der skal være studiet job, og vi skal have et relevant frivillig arbejde også. Der er en masse ting, vi skal bruge tid på. Og når vi har haft så meget at se til, så har vi nogle gange også været nødt til at sige, nej til sociale sammenkomster med venner og familie, som vi nok er her i dag. Og der synes jeg, det er vigtigt, når vi er færdige, at vi alle sammen lige husker at sige tak til dem. Tak fordi de har været ovrbærende med os, at vi ikke har været så tingene. Tak fordi vi måske i jul ikke lige har været så til stedeværende, fordi vi har skulle læse op til en examen. Husk at sige tak til dem. For jeg er sikker på, at de har støttet jer alt, hvad de kunne. Men vi kan også se på hinanden og sige tak. For den støtte, vi kunne finde i hinanden, som medstudierne, venner, der har været en læsemarker, en god læsegruppe, eller en tilfældig medstudierne, der lige har sagt, hellere lykke inden man gik ind til examen. Det tror jeg også er vigtigt. Jeg synes i hvert fald, det har været med til at få mig gennem en studie. Og det bekræfter også, men ikke den eneste, der sidder og kæmper med, den opgave man lige i gang med. Så vi har en en motivation til at fortsætte. Vi hører ofte, at jurstudiet er et meget konkurrenceprede studie. Og det må vi nok også sige, at det er et karakterras. Men jeg synes stadigvæk, at vi har været rigtig gode til at hjælpe hinanden. Vi har været gode til at komme med råd, igen give klap på skulderen, og støtte hinanden, så vi kunne nå det fælles mål, og sidde her i dag. Så derfor vil jeg gerne sige tak til alle jer dimitenter, for hver jeres måde har bidraget til den studietid, vi har haft. Men vores studietid har ikke kun været i Park Raffernes Stein. Der har også været socialt aspekt. Vi har været så heldige at gå her på Aarhus Universitet, hvor der er et stort udvalg af farvelige, sportslige, sociale og politiske foræninger. Der har vi altså alle fået venskaber på tværs af årgange og studier. Og det har været med til at gøre vores studietid til noget helt specielt, som vi kan sige tilbage på, og samtidig mindens alle de gode, sjove og til tider fulde øjeblikke. For hvem er altså ikke haft den sjove historiefrem den kapsalasen, Danmark Største Fredagsbar, eller bare en hyggelig aften i Uniparken? Jeg har personligt mange gode røvere historier, men jeg tror, de fleste er altså ikke lige egnet til at fortælle her i dag. Men nu studietidens stiller og rolig ved at vare nuet for os, og snart kan vi ikke disponere frit over den tid, som vi tid til har haft. Jeg sidder lige og så på min gamle scheme af, og sådan de sidste par semestre har jeg kun haft 14 undervisningstimer i ugen, og så har man ellers selv proplanlæg sin læst tid. Jeg tror ikke, der er ret mange af os, der får et job, hvor vi får den samme fleksibilitet, tror jeg ikke lige, at vi kan finde frem. Nogle har allerede styr på job, og andre skal i gang med den store jobjagt. Hvordan skal en ansøgning formuleres? Hvordan skal sevidet settes op? Når jobbet så landet, så skal man i gang med at lære en ny verden at kende. Ny arbejdsmønstre, sagsgange, kolleger osv. Pludselig er jueren ikke længere en mundelig eksamen med tolde diskussioner eller en skriftlig opgave formulerede på to af fire sider. Nu er det virkelig mennesker og virkelig problemstillinger. Det skal vi nok være klar til. For her fra Aarhus Universitet har vi fået en af landens bedste juridisk uddannelse. Hvis ikke den bedste. Men som sagt er der ikke lang tid tilbage i vores studietid. Men ligesom den første dag på jule er vi nu spændte, forventningsfulde og lidt skræmt over hvad fremtiden har til os. Ligesom den første dag, da vi mødte op her i aflagen, står vi nu igen over for et nyt kapitel i vores liv. En ny verden, vi skal ud og opdage, forundres over og erogre. Ligesom vores tid her bag de trykke gule mure, vil fremtiden også byde på op og nedture. Men en ting er sikkert. Hvis fremtiden bliver ligesom spændende, farveri og udfordrende som vores studietid, så har vi noget at se frem til. Vi kommer her fra universitetet, hvor juren bliver tænkt over og nu skal vi ud i verden, hvor juren bliver brugt. Jeg glæder mig til at se alle sammen på den anden side, om det er så på en fælles arbejdsplads til et møde eller i retten. Tilbage har jeg bare sige tak for nu forklemme de studietid. Vi er fuldt lidt op på Peter's tal her, så jeg håber virkelig alle sammen får det ud af, jeg har studietid, som jeg gik ind på studiet med forhåbning om. Jeg synes, vi skal springe videre til den næste tal, inden jeg får rundt noget mere her. Tal ved Risadvokat Ole Hassegaard. Allerførst vil jeg sige mange tak for invitationen, jeg har fået til at være sammen med jer i dag. Det har jeg glædet mig rigtig meget til. Jeg vil selvfølgelig også begynde med det, der er det vigtigste på en dag, som den, vi står med i dag, lænlig et stort tillykke til jer, der nu er blevet færdig. Nu er mange tusindsiders pinsum læst igennem, måske mere end en gang nu alle eksamen er overstået. Nu er I juridiske kandidater, så derfor allerførst også for mig et stort tillykke med det. Det er en stor dag. Det er det, fordi I dag fejrer jer selv. I bliver fejret forbi vinder og bekendte, og så er det en stor dag, fordi det markerer, at I har fået papir på en uddannelse, der formentlig og forhåbentlig kommer til at sætte en meget stor pre på jeres liv mange, mange år frem i tiden. For min eget vedkommende er det 24 år siden, da jeg forlod stedet her med landets bedste jureuddannelse. Det er jo så efterhånden ved at være et par dage siden, men jeg husker stadigvæk meget tydeligt, at jeg stod dengang som færdig uddannelse og skulle forlade universitetet her med blandede følelser. På det ene side så er jeg selvfølgelig glad for, at jeg havde fået papir på min uddannelse. Nu skulle jeg ud og have sådan en fast måneslund, og nu kunne ikke mindst se frem til os, og så bruge noget af det, jeg havde lært her på universitetet. På den anden side så var det også med en viss portion V-mod, at jeg måtte konstatere, at nu var studierlivet forbi. Nu var det slut med de frige rammer, som andre også har været ind på for lidt siden. Nu var det slut med ude i det blå arrangere en fest, onsdagende at blive ved med at feste til den lyse borgen. Og nu var det også på en eller anden måde slut med den fordybelse i juren, og det er et udforske juren, som også er en del af det, at læse her på universitetet. Så lige som jeg selv så, vil de nok alltid komme til at huske tilbage på de her år på hos universitet, med masser af gode mindre om stedet, om universitetet og om jeres studiekamerater. Og i øvrigt så vil jeg sige, jeg håber ikke, at det bliver ved de gode mindre, jeg håber, at i det, hvem jeg bevager kontakten til masser af jeres studiekamerater, det har jeg selv meget, meget stor fornøjelse af den dag i dag, så det vil jeg også nævne, nu her, hvor et nyt kapitel i jeres liv begynder, nemlig det kapitel, der hedder arbejdsliv og karriere. Og lad mig sige det med det samme glæd, jeg i står over for en krotosalt, spændende fremtid, en fremtid, fyldt med masser af muligheder. Og en ting er sikkert ude i samfundet, der ude vil der være rigtig meget ro for jære, dygtige, engagerede, dynamiske, unge jurister, og derfor er det nærmest kun fantasien, der vil sætte grænserne for jeres fremtid i muligheder. Så alt det betyder, at der er stor rundt til at sige tillykke. Men nu er jeg ikke vandet også med at stå her og sige tillykke til, jeg var også i de kommende par vurder, brug lige tid på at komme med et par budskaber, der handler om, hvad det, for mig at sige, vil sige at være jurist, og hvordan jeg ser på sådan noget som karriereplaner, og hvad det egentlig vil sige at være en god jurist. Jeg var klar over, at jeg vil være måske derude på farlig grund. Jeg tror, vi kender altså den der ongelige familie, som vil nødderen være lejlighed til at stille sig op og holde taler til familiefesten. Som den meget, meget kloge, synes han, det er i hvert fald selv, og bedre vidende ongel er han sikker på, og hvis bare de unge mennesker vil yde det, efter hvad han siger i to minutter, så vil de være sikre, at den totale psyk se. Resten af det at skive, så den skal det ikke forstås. Det er ikke den rolle, jeg ønsker at spille her i dag, men jeg vil gerne prøve at dele et par af mine tanker med jer alligevel. Men husk, det kunne udtrykke for mine tanker. Det er jeg selv, der skal tænke tankerne om fremtiden og gøre erfaringerne. Når man bliver jurist, så melder der selv naturlig nok spørgsmålet, hvad skal jeg bruge det til, hvilken karrierevej skal man gå? En del af jer har allerede fået arbejde, andre leder, stadigvæk eller overvej, og hvilken kurs I skal vælge, og selvom I har det tilfældes af de jurister, så er I jo meget forskellige. Og derfor vil det selvfølgelig også være forskellige ting, som I vil at sære til det betydning, når I skal ud og have et job. Og det er kun godt, at I på den måde er meget forskellige. Så I vil også sige til jer, når I skal traffe jeres valg, så er det vigtigt, at I følger jeres eget hjerte, at I ikke ligger under for press eller normer fra andre, mener holder fast i, hvad I, hver I, sagde, synes er spændende. Hvad det er I, synes, der motiverer hver enkelt af jer. I skal have modet til at gøre det, som I, sagde, synes. Og når vi nu taler om det med karriereplaner, så vil jeg også sige, at vi lever jo i en verden, der er uforutsig, og hvor det kan være svært at lave en fast plan for noget, og hvor det kan være svært at have en fuldstændig lige vej hen mod et endeligt mål. Og det er nok heller ikke altid det rigtige. Når jer ser tilbage, så vil jeg sige, at da jeg stod her for 24 år siden med mit eksemsevis i hånden, så må jeg altid altså sige, at det var ikke mange tanker, jeg sådan gjorde på lange bane om karriere. Jeg er altid gået efter det, som I nu var det spændende. Og det skal også være mit budskab til jer i dag. I stedet for at lægge mere langsigtede planer, så have øjnene åbnet, fordi muligheder, der ligger lige foran jer. I ved ikke hvordan jeres personlige liv, hvordan verden ser ud om 5, om 10, om 20 år, så laver med at lægge langsigtede karriereplaner og gøre det, og lige vel så være prægt til hele tiden at lave dem om. Derfor gør det heller ikke noget, at I ikke lander på jeres endelige hylde her i første forsøg, når I bevæger jer ud på arbejdsmarkedet, for man udvikler sig hele tiden, og man lærer noget, alle steder man er, noget man også kan tage med andre steder hen senere i lige. Uanset hvor I så havner hende, jeg så skriver nu ud og bruger i praksis alt det, I har lært herinde på universitetet. Og her kommer jeg måske med dagens første nedslående besked, nemlig, at fra nu af, der vil det kun gå i en vej med jeres teoretiske, juridiske kunskaber, nemlig nedarbejde, eller sagt lidt mere positivt. Efter at I nu, I har skilt i år, har været her på universitetet, jeg siger faktisk lige nu på toppen af jeres karriere, når det gælder en samlet teoretiske indsigt i utrolig mange forskellige juridiske fag. Nu er det så, at I de kommende år fra Alvor skal jeg ud og bruge det, og knytte teori og virkelighed sammen. Det bliver rigtig, rigtig spændende, kan jeg godt love, fordi julerne er ikke til for julerens egen skyld, den er til for at give nogle retningssigner i den virkelighed, hvor vi mennesker udfordrer os i alle dele af samfundet. Og I vil også helt sikkert komme til at opleve, at virkeligheden, derude nogle gange, er anderledes end den, I har mødt her på jures studie, og nu er det lige pludselig rigtige juridiske problemstillinger og rigtige mennesker i står og folk. En af de første opgave, jeg selv havde, der var ny uddanlig jurist, det var et arbejde i fodretten i København en gang om ugen. Det betyder, at jeg blokaster lige ude i sager med mennesker, der stod i selvfølgelig meget vanskelig, meget svære, meget belastende situationer og mennesker som for eksempel var blød smidt ud af deres lejnighed, fordi de guptale huslejne eller forældraparet, som var blød skilt og nu var i en bitter strid om deres barn. Og i den slags sager gik det hurtigt op for mig, at jeg ikke bare kunne klare mig ved at støtte mig til ting, jeg har lært her på studie. Der var også brug for noget helt andet, nemlig at kunne lytte til, hvad de pågældende mennesker havde at sige og kunne stille spørgsmål, som jeg kunne bruge, når jeg skulle sætte sagen, ind i den rette sammenhæng. Så det var al samlet, der for mig var med til at understrege, hvor vigtigt det er, at man som jurist, er i stand til at kunne leve sig ind i andre menneskers situation. Uanset deres personlige og sociale og samfundsmæssige baggrund. Og jeg er sikker på, at de vil komme til at opleve noget tilsvarende, derude, nemlig, at man som jurist kun kan gøre sig arbejde godt, hvis man har det, som jeg vil kalde for et rumligt sind. Det vil sige, man skal være en rumlig person, hvis man gerne vil være en god jurist. Og det betyder, at det er vigtigt, at man altid møder andre mennesker, uden at have fordommet om dem, af den ene eller den anden karakter. Den gode juridiske løsning, lås nemlig ikke kun ved hjælp af paragrafer. Paragraferne er selvfølgelig så dels vigtigt, men det handler i høj grad også om, at man er i stand til at leve sig ind i situationen, for de mennesker, som er involveret. Så det er enten, at I skal rådge en ervavsmand, eller I står med en person, som ikke kan betale sin huslæge, eller med en sag, hvor man har slået kolen halvt i hjælp, så sker I altid være i stand til, uden fordommet at forstå det enkelte menneskes baggrund, først når man kan det, er man i stand til at finde det bedste juridiske resultat i den enkelte sag. Det handler om at forstå, hvad der er meningen med de juridiske paragrafer, og om at forstå, hvad der er for en virkelighed de paragrafer udfordrer sig i. Og de kræver, at man er både grundig, at man er nysgærdig, og at man har et åben se. Og jeg vil sige, at noget af det, som jeg har forstået mig selv ved juren, det er, at juren og de juridiske løsninger bliver skabt af mennesker. Jeg går klar over, at vi i de her året taler rigtig meget om robot og kunstig intelligens, og de fremtiden vi er over til mange af vores opgaver. Jeg er også helt sikker på, at vi i det kommende året vil opleve, at robotter mere og mere for eksempel vil hjælpe os med at søge en masse rettskilder frem i et meget omfattende materiale. Og at vi også fremover mere og mere vil sige robotter, der kommer til at udarbejde standardkontrakter, standardafgørelser og så videre. Men uanset hvilke teknologiske franskridt vi gør på den bane og uanset hvor kloekomputer vi opfinder, så var der altid være ro for jurister. Mennesker er køde og blod, som inden for alle livsområder, der ude skal foretage konkrete vurderinger, konkrete afvejninger, hvor vi får tolv gode samfundeslove og regler. Så juren er, først som sidst menneskerskabt og juren bliver anvendt af mennesker over for mennesker. Det er det, der motiverer mig i mit arbejde som jurist hver eneste dag. Det sidste, det minder mig øget om, at der engang var en jurist som sagde, at vi jurister, ja, vi skal huske, at jureren aldrig må tage makten fra os. Her er i lov selvfølgelig ikke, at vi jurister bare nogle gange kan lade være med at gøre det, som juridiet ser, at det er rigtigt. Men der lå det i det, at jureren og den menneskelige fornuft er ualskige størrelser. Juriske regler får nemlig vejt ofte først deres endelige indhold, når den menneskelige fornuft har været ind over det. Og derfor vil vi også opleve, da ude i det praktiske rætsliv er det meget vigtige rætskilde, er den sonne fornuft. Så hvis I skal ud og være advokat, anklager eller hvad det nu er, så kan I godt rejne med, at det som udgangspunkt vil være svært, for eksempel overvisende dommere om noget rent juridisk, hvis jeres argumentation og jeres juridiske analyser ikke stemmer over ens med en mindlig son fornuft. Og så skal I jo ikke misforstå mig, fordi alt det, I har sagt, det er på ingen måde utryk for, at det først og nu, at I for alvor skal til at lære noget, for det er gennem årene her, gennem studiet her, er de har lært alt det, der får sætningerne for at kunne u- og løse opgaver af juridisk karakter i samfundet. Og tro mig, I vil meget hurtigt, og igennem mange, mange år, der ude i praktis, finde ud af, hvor vigtig det er hele tiden at kunne trække på alt det, I har lært her på studiet. På denne festdag, der skal I jo så også aflægge juristløftet. Det er et løftet, som vi også hører, der er meget gammelt, og måske kan virke en ansehøj tidligt, men selvom det er et løftet, der har mange år på banen, så udtrykker det jo fortsat noget helt centralt. For uanset, hvad I kommer til at arbejde med, så er det afgørende, at vi som jurister, står vagt om de gamle juridiske dyder, der handler om at følge loven og ikke gå på kompromis med vores faglighed og vores inskriteriet. Det lyder måske som selvfølgelighed, når jeg står her og siger de ting, også om vores grundlæggende værdier, men I kan sagtens komme til at opleve, derude, at det værdier, som også skal stå deres prøve i praksis, det kan for eksempel være klienten, som forsøger at lukke sin advokat, til at arrangere mere en sivl som skattemæssige arrangementer, eller det kan være borgmesteren i en kommune, som måske uforvarende er ved at være på vej til at bringe kommunen ud inde og ulovligt og hvor det er kommunens juristers opgave at sige fra overfor det. Og i den slags tilfælde, der gælder det selvfølgelig om at have ryggret og stå fast, og derfor er det vigtigt, at i fra begyndelsen også gør jeg nogle tanker omkring hvad integraterings betyder føjer og hvilke værdier I vil tage med på arbejdet som jurist. Og der er det, at i den proces skal vende blikket mod det juristlyftet, I skal afgive i dag. Man kan måske lidt for enkelt sige at juristlyftet, ja, det er lyftet om, at vi arbejder for det lovelige og imod det ulovlige. Det er jo ikke noget lyftet om, at vi jurister så også i skal arbejde for det gode mod det unne. Vi jurister, vi skal også anvende loven, uanset om vi er personligt, er imod det, der står i loven. Og vores hartsamfund bygger i år, som vi altså ved på den grundtanker, at alle er lige for loven, og at alle skal behandles lige for at have for det enkelte menneske. Men det, som jeg har sagt her, det betyder ikke, at man, som jurist, nødvendigvis skal lavere mig at gøre som nogle tanker om, hvilke konsekvenser loven kan have på godt og ud. Så i den forstand gør det heller ikke noget, at jeg ser en med i det, som vi kommer til at beskæffe de, jeg med. Hvis jeg her og hen mod slutningen skal løfte blikket et øjeblik og lige se lidt ud på verdenen. Så kan man nu sige, at vi lever en side, hvor der bliver talet rigtig meget om, at masser af ting er under opbud. Det er nok svært i få ord, at sige noget samlet om alt det, der sker derude, som vores studieleder også var inne på, før så har nogen forsygt det ved at kalde det for det postfaktuelle samfund. Altså et samfund, hvor det, der afgører forskellige ting, ikke længere af, hvad der er faktor. Det vil sige et samfund, hvor tingene ikke bliver beskrevet og beslutningerne ikke bliver taget ud fra, hvad der faktisk er op og ned i virkeligheden, men i stedet ud fra følelser og ud fra fornemmelser. Nogle siger det politikerne skyld, andre siger det i mange sociale medier, der har skylden, fordi de hele tiden oversvømmer også med alt muligt i et rasende tempo, sådan at det er umuligt at sortere, hvem det som er sandt, og nogle påstår, at det derfor er blevet sådan, at de som rop og højst får større og større gennemsdagskraft på bekostning af dem, som rent faktisk ved noget om, hvad der er faktor. Jeg skal ikke stå her på nogen måde og spille klog på alt det, der foregår derude, men derfor kan der måske, midt i alt det, at I vil være plads til at sige, at I som jurister, I må aldrig lave, at I vil med, at I tendenser, når I er under, I skal altid stå fast på, at deres arbejde er baseret på fakta og vidende. I skal ikke behandle jer sager ud fra, hvad I føler. I skal afgøre dem først og fremest ud fra, hvad der er rigtigt i følgelogen, og hvad der faktuelt er op og ned i dem enkelte sage. Det betyder selvfølgelig ikke, at vi som jurister skal være blotet for førelser, for selvfølgelig spiller førelser der også en rolle i vores arbejde som jurister. Og det er vel også sådan, at det man kunne gale vores professionelle arkansjavang. Blandt andet har noget at gøre med, at vi så siger i føler noget, fordi vi laver, og det gælder jo blandt andet, når vi har med sager at gøre, der kan have store menneskelige konsekvenser. Så selvom det er fakta og fornuft, der skal styre vores arbejde, så handler det jo også om mere end det, men der er en grense. I må aldrig lave følelserne i årtag, styring i jeres professionelle arbejde. I må heller vi for personligt følelsesmæssigt involveret i jeres arbejde. Det vil værken være sundt for jer selv, eller for jeres omgivelser. Og så må I som sagt aldrig komme derhen, som man måske er til at se en tendens til derude nu, hvor det nogle gange kan handle lidt for meget om, bare at udtrykke som et i stærkeste følelser. Hvis vi som jurister begyndte at på den vej, så ville vi på sikt miste vores trovertighed. Vi skal til at runde af, og det vil jeg gøre med et par uger om det såkaldte perfekte liv. Mange af jer skal jo nok i rundtgå af jer til at lægge under for en eller anden forestilling om, at vi på alle områder i livet skal være perfekte. Vi skal have succes på arbejde. Vi skal pleje familier og venner, både online og offline. Vi skal spise hjemmelavet og så skal vi også hælde sløbet meget, som løber om søndagen eller hvad de nu er. Der er bestemt ikke noget galt i at være ambitiøs med sig selv og med sit arbejde, men forestilling om det perfekte er umuligt, for ingen er perfekt, og det gør heller ikke noget. Så jeg vil sige til, at I skal ikke strebe efter det perfekte liv. I skal leve det liv, som giver mening for jer, i stedet for det liv, for det giver mening i andres øjne. I skal have jeres egne meninger og i måske gerne bruge de kreative sider af jer selv. I skal blive ved med at være nysgære i, og I skal blive ved med at bevare interessen for omverden. I skal blive ved med at involverere jer i andre mennesker og tage det i samfundet. På den måde, jeg så bliver I ikke kun stærkere mennesker, i de også endnu bedre jurister. Det var ordene for mig endnu en gang til at løge med I viderefærd her i din tak. Jeg håber, I fik nogle ord med, som I kan bruge til noget. Jeg synes, vi skal hasse videre til den sidste taler i dag, som vi nok alle sammen kender fra første semester i hvert fald. Mikael Hansen Jensen. Kære nybankte kandidater kære fagfæller som en form for uautoriserede representant for lærerne her ved Iriske Institut har jeg fået den ære og skulle sige et par ord til her på jeres sidste dag på jord. For mig er det en helt særlig ære, fordi det er fuldstændig en rigtig første gang, jeg mødte I i hvert fald fem år siden og jeg bilder mig ind, at jeg faktisk var den første underviser, den første lærer i mødet på studiet. Men det kan godt være, det er noget, jeg bilder med ind. Eller først vil jeg sige, vi er rigtig glade for, at I forleder os. Og det er der to gode grunden til. For det første så sikre Iriske medjerskandidatgrad, at vi lærer, at vi kan få vores løn. Fordi universitets bisitter og økonomier er indretter på den måde, at vi står set kun for penge fra de studenter, som tager deres examener. Og helst til tiden, så en stor tak for det. Den anden grund til, at vi er glade for, at I forleder os, det er selvfølgelig, at vi er sikre på, at det nok skal gå rigtig godt uden for de gulemurre. Nu, hvor I, som bliver hørt, skal ud og fungere i de så kaldte virkelige liv. Og hvorfor er vi så sikre på, at det nok skal gå godt ude i de virkelige liv. Det er der navne to grunden til. For det første så har I jo ved at jurastudet vist, at I har evnen til at nå de mål, som I har sat jer. At gennemføre jurastudet, det kræver nemlig hårdt arbejde, udholdenhed og ikke selv en tollemutighed. Det er selvfølgelig ikke nogen skade at have et kvigt, et godt hoved, men den vigtigste forudsætning er jo, at man kan holde en viss lamesdel solidt plantet i stolen og formåre og arbejde, koncentreret og fokuseret. Og den enskab har jo til fulde bevist, at I besider for ellers sat I jo ikke her i dag. Og den enskab, jeg ser evnen til at nå, det I nu en gang skal nå, selvom det under tiden kan koste blodet sved og tore, den vil usikkeret utvive, som kommer jer til gode og fører jer mange spændende steder hen, der vil bringe jer langt. Det er jeg sikker på. Og den grund til, at vi er sikre på, at det nok skal gå jer godt, når I forlader stedet. Det er jo, at I har fået en af, og der vil jeg også høre tidligere, en af de allerbedste uddanser, som kan opdrives i Kongeriet og for at blive den faktuelle verden, så kan vi jo henvise til statistikken. Her kan vi se, at der er store efterspørgsel efter jurister, ikke mindst af jurister for årsuniversitet. Den gennemslætte i letighed for jurister er jo lavere, noget lavere end for langt de fleste andre samfundsvindskabelige uddanser. For I efterspørges jurister, efterspørges jo ikke blot som advokater, som dommere, som anklager, men I efterspørges også som embedsmænd i Staten og Kommune, I efterspørges som medarbejder i diverse organisationer og private virksomhed. I det hele taget så juer uddansen jo nok den uddannelse, som har den allerede bredeste auktærkris. Og så kan man så spørge sig selv, hvorfor er det egentlig sådan, at hvad er det egentlig, der gør at I er så efterspurte? Hvorfor er der så mange, der vil betale penge for at have jer ansat? Ja, det skyldes I al sin enkelhed, at I ikke kan undværes. For det er jo ikke mindst juristerne, som sikrer, at vi kan leve i et samfund, hvor tingene fungerer, hvor vi kan indrette os i tillid og hvor vi kan indrette os i tryghed. Uden regler, uden aftaler, uden jurister til at lave dem og håndhæve dem, så vil vi leve i et mere eller mindre kaotisk samfund. At vi ikke kan undvære jurister, det heller ikke nogen nye erkendelser. Faktisk er jorduddannelsen den helste uddannelse i Danmark. Det er kun et teologi, det er den helste hundestesuddannelse. Det er kun et teologi, som er ældre end jord. Allerede i starten af 1700-tallet, da indsog man, at man havde behov for en jorduddannelse, at det var nødvendigt at indføre en juristuddannelse. Og i 1736 der blev jorduddannelsen så en realitet. Og så kan man så spørge, jamen, hvad man så egentlig jurister kan, som gør den udenværlig. Hvad er det juristen, hvad er det I kan som statsgrundskapsfolk, som økonomer og andre samfundsvindelskab i kandidater man videre ikke kan? Kort sagt, så er det særligt ved jurister, ved jeg, at i kraft af jeres uddannelse ikke godt har kenskab til store dele af den centrale overgivning til væsentlig ret områder, men også og navnlig, at de har fået kenskab til at beherske det, vi kalder juridisk metode. Og med jeres beherskelse af juridisk metode jeg siger i opnået en særlig og en eksklusiv teknik til at finde ud af, hvilke regler gælder der egentlig på et givet område og dels, hvor ledeske de her regler anvendes på konkrete situationer på virkeligheden. Det særlige ved at beherske den her juridiske metode det er, at man i hvert fald principelt kan løse alle rettige problemer på traf afgørelser, også selvom man ikke i forvejen kender reglerne eller den virkelighed, hvor på reglerne finder anvendelse. Men det særlige er ved juristen er ikke alene, ikke blot at juristen har kenskab til juridisk metode at juristen besider den her særlige teknik, juridiske teknik, karakteristiske er også at juristen er jordbunden og grundig. Juristen fortager sig ikke i abstrakte teorier og modeller og betjener sig ikke af tomgangsnak og godtkøbt betrækninger. Juristen ser på, hvad står der i reglerne og anvender reglerne på virkeligheden anvender reglerne på de livende liv. Og juristen ved, at han bliver nødt til at sætte sig grundig ind i de ting. Han beskæftier sig med en dyd som man måske ikke altid ser i samme grad i hos andre. Så sagt, i enkelhed så er juristen særlig i kvalifikation at den her behersker en metode der gør mig stand til at løse alle den virke verdens juridiske problemer og at juristen er grundig og velovervejet. Heldigvis er der entet der tyder på, at de her dyder de her enskaber er der mindre brug for dem en tidligere. Jeg vil sige snart tvært imod. For det første så får vi flere og flere nye regler og flere og flere ændringer af gamle regler, selvom politikerne jo ofte siger, at nu vil de til at lovge mindre. I 1988 fyllede lovgivningen i Danmark to bind i Karnavs lovsamling. I dag fylder lovgivningen i Danmark fem bind i Karnavs lovsamling og det er en dag på tønere papir, might-tønere papir. Så der er nok for at drive i. Og så tror jeg for det andet at jurister kan vinde noget at det tabte land tilbage. Det ene hemmelighed, at dygtige kanskende poler osv. har overtaget en del administrative stillinger i den offentlig forvaltning, altså fra juristerne. Men det tror jeg vil ændre sig. Fordi juristen kan ikke blot lede, men også kun til piraregler lave aftaler og ikke mindst, at han jo trænet i, hun trænet i, er at traffe afgørelse i forhold til borgerne. Juristen kan altså både stå på broen og arbejde i maskinerudmet. Og det tror jeg enskaber som i heldigvis vil se prioriterede i de kommende år. Så jeg vil sige, I har ikke vinden i mod jer. Tværtemod. I forhold til andre, har I snarere vinden i ryggen. Som sagt, har I gennemgået en af de bedste uddanser, der findes i Kongredet. Men, som vi allerede har hørt i dag, så er I ikke fullborgerne jurister i nu. Med det nok største danske jurist A.S. Ørsters ord, så besider den i fullborgerne jurist den ægte rettskønlig et fast og indtragende blik i de livsforhold, hvor på rettsbegreberne bliver at anvende. Og det hørstede her med peger på, det er jo, at indsigt i den virkelighed, som reglerne skal anvendes på, jo er lige så vigtig. Mindst lige så vigtig, måske som i jeres juridiske grunden, er man advokat for at rødre rige, eller en IT-virksomhed. Hvem så er den ventligere at have indsigt i retrigforhold i IT-virksomhed, er man anklager eller forsvarig, så er det vigtigere at have indsigt i den menneskelig nature og sociale relationer, og så fremdeles. Medjers juridiske uddannelse der har vi udstyret jer med nogle, kan vi sige nogle, juridiske kunskaber, men den fornødende indsigt i livsforholdene, den må I tillegne og universitets mure. Medjers juridisk uddannelse der er der så åbnet en dør ud til en mangfoldig virkelighed, men I må jo selv gå ud af døren, I må selv gå ud af virkeligheden og det kan I roligt glæde jer til. I har arbejdet hårdt, I har været udsat for mange prøvelser, nogen vil måske en der sige at studiet til tid har været en hørgenvandring, der har i hvert fald været mange udfordringer undervejs. Sælst denne anordningsmyndighed til pagekalter af skyldsmæssige forvandlingsakter, modrening i konkurs, forskel mellem Tænkelhyslagens paraveter 27, indbrudspand i egetpande og så videre osv. Der har været mange udfordringer, men nu er I kommet frem til nu er I blevet lurister. Jeg er sikker på, at I vil forstå, at drage stor nytte af jeres uddannelse til graven for jer selv, til graven for det samfund, som har betalt jeres uddannelse og lernes løn. Og til glæde for de universitet, hvor I har tilbragt nogen af de allervigtigste over af jeres liv. Så et stort tillykke ved den nye status og alt muligt at løde det fremover. Tak. Tak til alle talerne. Nu skal vi tage det som jeg har frygtet allermest i dag. Avgiv det her jeres løfte. Og der er lige et par instrukser, fordi vi starter med at tage en række af gangen. Og når den række er færdig, så skal man lige stætte sig herovre. Når man lige afgiver løftet, så stiller man sig lige herovre til venst og får talerstolen. Og så får vi lige taget et fællespillet af de året, som lige dimeterer sammen her. Under vejsen, når jeg afgiver løftet, så bliver der taget billeder af jer. Hvad enkelt dimetent bliver taget billede, når I får overtrækker rigtig plod med. Og når I skriver i bogen. Bare lige så lægger der ikke nogen dobbelt her på billederne. Yes, vi starter fra den anden af. Sofia Rosing. Så har vi Anders, Torleif, Albeck, Pedersen. Så tror jeg, at vi har styr på det. Andreas Fos, Annette Helle, Lyneborg, Sørensen. Ann-Katrine Bussbjerg, Flavre. Angelotte Tisted, Sørensen. Antofie Hecht, Nilsen. Og Anna Kyl, Gødske. Og så må jeg godt lide nogen, der kender hinanden herovre, så jeg står lidt tæt. Super. Så kan I bare til plads igen. Anna Melgaard, Pedersen. Anne Fredholm. Anne Isaksen. Anne-Katrine Heinsen, Møller. Anne Laudt. Anne Rabeck Holm. Biene Skriver Sandingsen. Svendingsen. Og Camilla Bayer. Og så er vi klar til at fælde spilet igen. Giv mig en hånd. Camilla Frederiksen. Camilla Germansen, Saksdrup. Camilla Jørgerback. Camilla Jørgensen. Camilla Lützner. Kasper Studskor Jensen. Cecilia Luise Andersen. Og Cecilia Brødskor Jensen. Giv mig en hånd. Så har vi Charlotte Kjeldal Andersen. Christian Engmark Skor, Vi om Andersen. Christian Nikolaj Skorfod i Tinkerhå. Christian Sjøt Pedersen. Christian Texel Svendsen. Christian Ulrik Gorm Homo. Christina Karsensen. Og Christina Nedergård Strøm Krestensen. Og Giv mig en i fælde. Så har vi Kristoffer Lindhart Larsen. Daniel Bo. David Hermansen. Diana Slot Nilsson. Dieter Dorteer Dagbjerg. Dieter Marie Nilsson. Emilia Bunngård. Og Emma Olsen. Jeg må godt spille alle sammen. Og Giv mig en hånd. Eva Kjærgård Jørgensen. Fige Bianca Velling. Frederik Bæk Tøjersen. Frederik Akobi Grøn. Frederik Rav. Frederik Sølvest Viben Rasmussen. Frederik Garde Thomsen. Frederik Sreiber. Frederik Sreiber. Og vi tager fællespillere. Og Giv mig en i fælde. Så har vi Isem Karaboulout Sakir. Undskyld. Hadea Sabaasis Boutros. Hellebomhold Jakobsen. Isabelle Linnegård Jensen. Jakob Vorsø. Jakob Kjær Ratz. Jeppe Ibsen. Jeppe Søndergaard Jesen. Og Jon Apostoli. Giv mig en hånd. Jonas Asbjørn Mattsen. Julia Løgt. Julia Niebuer. Camilla Kondrom-Borg. Karne Sofie Hobe. Karne Tamarassat Lua. Kasper Badstude Jakobsen. Kasper Bilde Nielsen. Kasper Krohødefører. Jeg Andersen. Og Kate Malue Dalsk og Johansen. Giv mig en hånd. Katrine Bygler Nielsen. Katrine Brygner. Katrine Holst. Katrine Slot. Kim Skrøder Larsen. Kirsten Jakobsen. Kristine Wittfeldt-Paulsen. Kristina Smidt-Ry. Lasse Søllingbro Ibsen. Laura Kengo Tivoli. Det var heller ingen. Giv mig en hånd. Ligne Gjørt Børjesen. Ligne Marie Mikkelsen-Vyby. Lisa Katrine Frøse-Jensen Jensen. Lotte Løgge Andersen. Luise Bunde. Luise Spang Sørensen. Luise Yderman Duart. Maja Rasmussen. Maja Holme Lovring. Malene Broen Kristensen. Maria Høj Vestergaard Jensen. Og vi tager billedet. Måske noget foran eller... Giv mig en lille bifald. Maria Skov. Martin Bensel Bundgård. Martin Jernes Nielsen. Martin Eber Malnberg. Maria Kjelgård Fulsand. Matilde Kongsgaard Lakuor Brolys. Mette Dolen Borger. Mette Grunde Dahl Krieger. Mette Håber Pedersen. Mette Kristensen. Og Mette Rosendale. Nogen skal foran... Kærle. Giv mig en hånd. Mia Flavabs Daunstrup. Mikkela Højmose Korsholm. Mide Bundgård Massen. Morten Åb. Bundgård Mårten Nebo-Leisen. Nagvarer Abou Shakir. Nanna Bak Nielsen. Nanna Hollander. Nanna Høst Søgård Møller. Og Nanna Lønhøi. Giv mig hånd. Natasja Hoffenzitz. Natterlige Bensel Bundgård. Natterlige Vestergaard Bull. Nassanin Hosee Inni. Niklas Bolder Andersen. Niels Arne Løge Mortensen. Nikolaj Boh Nielsen. Nikolaj Dahl Johansen. Nikolaj Eraksen. Nikolaj Rosendal Pedersen. Nikoline Krog. Og Nina Beck Damgård Pedersen. Og det var heller ikke. Nina Brands Løydal. Ole Mikke Løngel Ingebær. Patrick E. Holmsørensen. Patrick Smidt Bjørn Tauke Holt. Panille Jule Hansen. Panille Løgland Brital. Panille Massen. Panille Nissen Byg. Peter Vasard Bosen. Randi Søndergaard Poulsen. Rasmus Biskor Dør. Rasmus Lind Johansen. Rasmus Otterstrøm Bøjsen. Kimmenhand. Rikke Ropsarm Hansen. Rikke Rodale Tudsen. Sabine Soikas Savenius Chafrat. Sara Liedecke. Sara Salting Smidemann. Sasha Fredin Mikkelsen. Sebastian Appeljard. Sine Øendal Beck. Simon Jonge Jensen. Simon Petersen. Sjuban Brix Røgeren. Og jeg tror, du er helt rækken. Kimmenhand. Siv Ælderen. Sofia Vidal Krestensen. Sofia Nørvang Jensen. Sofia Jan Andersen. Stefan Dam. Stefan Irozenkilde. Stine Ravnkilde Nilsen. Stine Rosenvinge Heselberg. Stine Svendings Nilsen. Rikke Jeldale. Og Thor Lund Bevik Pors. Tilde Brugaard Steffensen. Tjener Råby Jensen. Tjener Selmar Vidal Bjergård. Trine Laversen. Trine Noldsøge Kristoffersen. Trine Thunbo Hansen. Trine Seng Andersen. Trolls Justessen. Ullak Højer Johansen. Ujenne Vel Lever. Vamsi Gunas Sekarren. Og Anders Valborg. Jeg giver dem en hånd. Så er vi igennem alle sammen. Til lykke med det. Når folk lige får sat sig ned, så begynder vi på den sidste sang. Du danske sommer, jeg elsker dig. Erstum spiller du for? Dimogenen begynder vandre over mod Starkladen. Jeg har et par søde hjælper her, det gider. Og vi sker vej derover. Alle dimotenterne i Dimogenen. Kom ud i foran, for vi skulle have taget billeder ned i den her lille gryde. Jeg ved godt, at vi har trapper. Så skal du støtte. Men bare lige gå ud i foran her. Og gæsterne vil gerne begynde at bevæge sig ned.