 Karsten Jensen, du forsker blandt andet i velfærdsreformer og velfærdsdaten, og jeg ved, du har argumenteret for, at hvis man gerne vil have nedskæringer i den offentlige sektor, så bør man faktisk overveje og stemme på socialdemokraterne. Det lyder en lille smule kontraintuitiv. Hvordan hænger det sammen? Det lyder kontraintuitiv, og det er selvfølgelig også sådan lidt skabt formuleret. Men der er meget, der tyder på, hvis man kigger de sidste 25 år tilbage i tid, at det er meget konsistent, at når socialdemokraterne er virkeringsmakten, ikke bare i Danmark, men mange andre steder, så skærer de faktisk i velfærdsdaten. Det er partier, der simpelthen opfører sig, eller har til den sted opfører sig mest med borgerligt, man går og tror. Og det er sket både i Danmark og under New Europe, ligesom det skærer under torning nu. Det skærer i Tyskland, hver gang jeg har trød dig, i England, Tony Blair og i USA med Bill Clinton. Så det er et generelt mønster faktisk. Det er jo især sjovt, kan man sige, fordi når man tænker på den kris, vi har i øjeblikket, og den regering, vi har i øjeblikket med hele torning, der er gennemførende meget store nedskæringer, så bliver det tit formulæret om, at det er noget helt exceptionelt. Det er jo helt exceptionelt på grund af krisen, men det er måske også en helt exceptionelt på grund af de retikale. Men der er altså noget i historien, som tyder på godt nok, at de nedskæringer kommer nu måske særligt dramatiske, men de er ikke unikke. Nej, fordi er det noget, der, altså nu siger du, at man har set det i andre lande eller man ser det i andre lande også, men det må være noget, der er opstået på et eller andet tidspunkt, at socialdemokraterne rundt om i Europa, har begyndt at få borgere i velfærdspolitik og omvendt. Altså, hvornår sker der noget af det skifte? Det er fuldstændig rigtigt, for man kan sige historie, så er der slet ikke nu tydel om, at den klassiske fortælling om at socialdemokraterne, det er ligesom er det fagningfathers af det udførste stat, er det er fuldstændig korrekt. Man kan sådan i meget grå trække sige, at skælen sker i 90'erne, hvor i Danmark det er jo personifiserede hver ambigørnsen, som ikke evner at rade økonomien op, og dermed så pådrager socialdemokraterne. I Danmark, men så er der også i mange andre vestlige lande et ekstremt dårligt driv, når det kommer til økonomien. Man har simpelthen ikke tillid til, at socialdemokraterne kan finde ud af det, der med økonomien. Så det vil sige, de er bagud på poængen, og de er bagud på poængen i forhold til de borgerelige sær. Så det bliver i virkeligheden et motiv for socialdemokraterne, op gennem 40' og 90'erne ligesom at vise, at vi kan også finde ud af det, der med økonomien. Så det er også motiv i virkelig, at man genfinder i dag, hos heller torne kan man sige, at vi skal også være gode til det med økonomien, både fordi det forventer vælgerne, men det forventer de retikale, vores koalitionspartner også, og uden dem kan vi ikke komme og reagere. Så man er altså tvunget af nogle elektorale grunde, til ligesom at være udvise økonomisk ansvarlighed. Men betyder det så samtidig, at de borgerelige partier er begyndt at føre traditionelt rød velfærdspolitik siden 80'erne, eller hvordan forholde det sig? Til dels, ja. Og man kan sige, det er så den modsatte, virkelig modsatte tendens igen. Det er, hvad man er ovenud af, hvad man er bagud på projekten. Vores socialdemokraterne var bagud på projekten, når det kom til økonomien, men måske var lidt foran på projekten, når det kom til velfærdsstaten. Altså det var faktisk dem, der har opbygget godt ryge rygdæk, som dem, der beskyttede velfærdsstaten. Jeg må sige, det var lige præciste modsatte for de borgerelige, at de havde et godt ryg for, hvad dem så styrde økonomien, men det kan gengælde et ret dårlig ryg for, hvad dem som ikke brugte så meget af velfærdsstaten. Og hvis der er noget danske og mange andre europeer, de rigtig godt kan lide, så er det velfærdsstaten. Og det er jo lige præcis, altså, vi kender jo godt historien med Anders Fog, som finder ud af, at den ret liberale tilgang til velfærdsstaten, hun for alle, man har stået for, er den du ude, ikke? Man er jo nødt til at blive mere venstre end tid, end at komme til velfærdsstaten. Og igen, så er det sjov her, at det er noget, man finder mange andre steder i Danmark, hvor man har et indstil til at betragge mange af de her ting, som er helt unikt for Danmark. Så kan man gerne finde det her i Sverige, i året også i Tyskland, og mange andre steder, til del, så siger I ingen land og sådan nogle steder. Hvordan har du undersøgt det her? Hvordan har du kommet frem til det? Det kan man gøre på, det kan hun gøre på mange forskellige. Og det er så, at man kan læse at vise den her, har jeg sagt. Men så kan man også lave nogle organiserede statistiske undersøgelser. Man kan sige, det her er jo noget, et historisk fenomen, der strækker sig over mange, mange år, ti år efterhånden. Og man har meget, meget god budgetdata og andre data på, hvad for nogle velforstads rettigheder folk de har. Og så kan man simpelthen studere, hvad er udviklingen i tid, i forskellige lande under forskering, for forskellige regeringer. Og så kan man simpelthen se, hvordan den effekt, for eksempel, at klassisk borgerlig, altså borgerlig regering, er den effekt, den er forskellig, og tiden udvikler sig forskelligt, men den er også forskellig på tværs af landen. Så i de lande, hvor velforstadene er meget stor, der ser man typisk, at de borgerlige bliver endnu mere med og søgende, end de er i de lande, hvor velforstadene er forholdsvis lille. Og at grunden er nok, at i de lande, hvor velforstadene er stor, der er der simpelthen større, at vi siger vælge med, at vi siger givindst ved ligesom at blive mere med og søgende. Der er flere med og vælger, der er velforstegret slet simpelthen. Men nu kan man jo så sige, du siger det her med, at der sker et skift i 70'erne, i hvert fald i 80'erne. Der er jo nogen af os, der er gammel nok til at huske, at skylderregeringen i 80'erne, en borgerlig regering, sker jo også ned på velfærdsygelserne. Hvordan forholder det sig? Det forholder sig på den måde, at man kan sige, at der var en forholdsvis kort periode skylderregeringen, nemlig i 82'erne af 80'erne, hvor man gennemførte en hel del reformer, friskrysning, dyretsregulering og sider og sider. Det var en ganske kort periode, som var kendetegnet ved, at man altså havde den her meget, meget store krise. Så man kan tale om, at de her generelle tendenser, de bliver ligesom sat i parenthets, når der er kriser, er stærligt store betydning. For eksempel, da jeg startede med 80'erne, og som måske også tilfældt nu, for man kan sige, lad os slykke jo faktisk egentlig slå ret godt af stede med og gennemføre efterdelnsreformen, og halvværende afpængen periode og sider. Så der er nogle ganske få perioder, sådan en særlig intentskrise, hvor befolkningen ligesom accepterer, at det er et medførtsnedskæringer, fordi alle har selvfølgelig også en interesse i økonomien og sundt. Det er klart. Men det man så underslytter, det var, at ganske kort tid efter, at han egentlig havde fået succes, med at lave de her nedskæringer, så vi kan smække for det igen. Kartoffelkurren er godt eksempel, hvor han forsøgte at stramme økonomien, men blev meget, meget upoblær, og var nødt til at gennemføre en række velfærdsforbedringer, for at gøre vælgerne glad. Hvis med den lærer den, som skal bruges til noget i nutid, kan man sige, at den krisbevisstid, vi så i en eller anden udstrækning har, er den forduftet helt sikkert, når vi kommer ud på den anden side af krisen, og økonomien kommer til at køre igen. Det vil alt erfaring til at sige. Og så er vi tilbage i det gode gamle dage, hvor partierne de er nødt til at kæmpe om de, der midt og vælger, og de ikke vil lakse besændelskæringer. Jeg kan godt sige, at man ved, har vælgerne ikke gennemskuddet her allerede? Altså, vi ser jo for eksempel, at venstre på mange måder, er det største arbejde partier, der har fleste vælger blandt arbejde, traditionelle arbejde. Er det et tegn på, at vælgerne simpelthen har gennemskuddet, hvordan det forholder sig? Det har de måske, og man kan i hvert fald sige, at der ikke er noget naturgivendt i, for den måde har jeg også lige bestedet med det. Det er jo, som sagt, det er simpelthen baseret på, at sige, en tillid, som vælgerne har, og en tillid til et eksempel socialisering hos vælgerne, man forventer, at det her, det gør socialdemokraterne, man forventer, at det her, det gør venstre. Og det kan jo ændre sig. Og det er klart, at den krise vin i nu, og de reformer og socialdemokraterne, de i gang, hvad jeg laver nu sammen med de retikale og SF, de er så store og så grundlæggende, at måske ændrer vælgernes opfaldelse. Så klart, så får man helt nyt politiske spil, som er meget, meget spændende, og hvordan det udvikler sig. Hvad for nogle styrker positioner partierne så har. Men det er klart lige øjeblikket, så er venstre jo frem på alle parametre. Men det er svært at forestille sig, at det skulle fortsætte uendigt. Her til sidst, Karin, jeg har godt tænkt mig at høre, hvordan skal man som vælger, navigere i politisk landskab, hvor der på nogen område, i hvert fald på velfærdsområdet, som du har undersøgt, er ventet op og ned på rød og blå blok? Det kan jo godt spørgsmål, og det er jo potentielt et stort demokratisk problem, ikke, at folk ikke får, hvad de stemmer på. Man kan sige, at der er noget, der tyder på, at folk så faktisk, det er en konkret tilfæld, en konkret kris i Danmark, vi jo nok har kunne gemme skole, fordi, at det greje, hvor man har vænt på til lærken, den er lige vel uden sidstøk, lige vel straffet for dem, som damer regering i øjeblikket. Jeg har ikke spare på, hvad folk skal gøre, men man skal sige, danskerne er generelt oplyst om prægt, politik og sådan noget. Det er det måske også udtryk for, det er der med, at rød blok er faktisk plus straffet. Vi har meget vælgerforslere tyder på, at under alle omstændigheder stemmer folk på det, som de plejer at gøre. Altså, der er mange andre grunden til, at man stemmer på partier, og der er politikere, som vi fører på et konkret område. Det kan være politikere på andre områder, invander spørgsmål og miljøområder, og del så er det sådan, at langt i fleste stemmer partier i verden til at gøre, lige socialiseret, til stemme på bestemte partier. Og det har man ikke så fruktligt meget at gøre med hver parti, hvilken konkret partier han egentlig fører. Tak skal du have.