 Forlæsningen i dag skal dreje som helbøjersangst. Du kender det selv. Du sidder og ser en udsendt som hudkraftig fjernesyndt, og pludselig begynder du selv at lægge mærke til de små modersmærke. Du har forskellige steder på korben. Du tænker, at armen ikke vokser lidt den her, eller måske ikke begynder at kløle lidt, og du begynder at sælge og tænk på, at du har søgdom. Hvis langt de er flest, vil man sænge, at det er med pjæt det her. Det er fordi, at jeg ser den her udsendt til at begynde at tænke på det. Det passer ikke det her. Jeg også kan være ægte, fældnes sige, at det er det selvfærdige pjæt med dig, du begynder altid at påkøre mig om tingene. Men hos enkle mennesker, der kan de ikke styrre tankerne. De bliver værre og værre, de kører ligesom i ring, og den gruppe mennesker kan have helbøjersangst. Helbøjersangst, det er hyppigt. Vi ved, at det er omkring 5 % af dem, der henvender sig, og så er en læge, der lider af helbøjersangst. Det er lige hyppigt hos mænd og kvinder. Det er uafhængigt. Altså, det rammer både højt lavt i vores samfund. I dag vil jeg prøve at tale i dem, hvad helbøjersangst for noget, prøver at kigge på, hvilke som turmer det har, og heltid på at tale lidt mere om, hvordan man behandler tingene med videre. I gamle dage kalder vi det også hyppekon-tri. Hyppekon-tri, det kommer fordi man minde det over en sygdom i den sorte gælde. Og den sorte gælde blev produceret i leveren, og leveren, den er i det område af kroppen, som man i det ledelige farvensbrug kalder hyppekon-tri. Du ser herovre i højere sæde lige under lungerne. Men trod på, at der har været en tidspunkt, er det jo en veldig fnære fysisk ledes, som nævnt skyldes den sorte gælde. Det er først meget senere, man begynder at tænke på det, som en psykisk ledelse, eller det, vi kalder en indbildsygdom. På trods af, at sygdom kan være meget alvorlig, og meget invalderende hos nogen, er der lige vel en sygdom, vi jo ofte har lavet mange historie om. Vi laver morskab omkring det, og det er selvfølgelig noget, fordi vi har det også selv i vores egen krop. Vi mærker selv til det op i den måde, at det er noget, der nemt at lave historie omkring. Men hvilket grund sige er det, vi kalder det indbildsygdom? På denne her tegning har jeg to linjer med. Der er en linje herovre, der er en linje herovre. Jeg tror langt i fæst, at jeg ser på det her, at den her linje er længere, end den her linje herovre. Men rent faktisk, så er de fuldstændig langt de to linjer. Jeg har set den her billede flere hundredere gange, og jeg synes stadig, at den her er længere end den her over. Selv om vi er godt ved med mig fornuft, at det ikke passer. Så det kan godt være, at det er indbild af den ene og længere end den anden, men for mig er det virkelighed, og jeg er svært ved at få min hjerne til at tro, når jeg ender på det. En af de mest berømte personer, vi har, der har haft helvedstangst af H.C. Andersen. I hans dagbøger skrev han seriet op og sidde ned om sin føgiske symptom og sin kroplige tilstande. I et præv, han skrev til sin kæreste, bodavian tidspunktet i 1838, skriver han, men min sundhed er det ikke ret godt. Jeg er så fibrisk, min nerve og angrebne. Jeg er jo højere afkræftet. Nu bruger jeg en voldsom kur, nemlig russiske dampbade. Min venne, som jo kender mig så godt, vil ikke mere end jeg selv gør, siger, at min sygdom er indbildning. I det mindste blev mig denne indbildning pinig syge. Jeg skal se mig det samme, jeg ikke ved hvad russiske dampbade er for noget. I et præv til dikteren fra hans egen læge, Emil Hornemann, skriver lene, jeg vil ønske, at jeg kunne blive bringe af dig, ringer og tanke om din egen sygdom og større tillid til din sundhed og gode konstitution. Jeg kan næsten få nem ud af ordene, hvilken penig lene er i for at prøve at prøve at overvise togelsen i Andersen om attalation og grænsk. Hvad er så helbredsansk? Nu har jeg prøvet til en lille test med herfor, og kunne illustrere det for jer. Det er et helbredssygdomsk bekommer i skala, som vi bruger til at skrine for, om patienterne har sygdomsansk. Det er forskellige spørgsmål, og nu er jeg udfordrende, at jeg prøver at i måske selv udfylde den, end en baby, skærmen efterhånden, som vi kommer frem. Det første spørgsmål er, har du bekymring over, om der er noget alvorligt galt med din krop. Du kan svare slet ikke, lidt noget en hel del eller meget. Det næste spørgsmål er, bekymring over, om du lyder af at finde sygdom, som du har hørt eller læst om. I genkødsfaget, slet ikke lidt noget en hel del meget. Det næste spørgsmål, det lyder, bekymring over, om du lyder af at finde noget. Vorelige sygdom, det er næst, tanker om at læne måske at tage fejl, hvis den siger, at der ikke er noget, at bekymre dig om. I genkødsfaget, slet ikke lidt noget en hel del om meget. Og sændelig, det sidste spørgsmål, har du tilbagevindet tanker om, at du fejler noget, som du har svaret ved at slå ud af hovedet igen. I genkødsfaget, prøv at slet ikke til meget. Hvis du har en høj score, du vil sige, du har mange point her på, så kan der være en besydelig risiko for, at du lyder af helbridssangst. Hvis du ligger meget nede i de lavere område, er der mindre sandsynning for det, og mindre risiko for, at du lyder af helbridssangst. Tidligere har man opfattet det her som en sygdom, når man udlågte alt muligt andet, om så er det nok, at købe kondri eller helbridssangst, man hedder. Vi har prøvet at arbejde med at vinde skabet mellem, og kigge på, hvad der får nogle senere, hvad der får symptomer, patienterne har, som vi så på det her scheme af før. Og ud fra dem har vi opstilt nogle symptomer, som er karakteristiske, for de, der lyder af helbridssangst. Det er for det første, at det vi kalder ruminationer, med tanker om at lide en værlig sygdom. Ruminationer er det fenomen, at vi nogle gange har nogen tanker, der bliver ved med at køre i ringen. I kendet selv, hvis de har hørt militistum i radioen om morgenen, dem bliver vi ved med at køre rundt op i hovedet, den her militistum ser dem ved et eller andet musik, men man havder og ikke kan fordrage, så kan vi ikke slet bage med det, ved dem, at man gerne vil stået ud i hovedet. Det er det, vi kalder ruminationer. Her ved helbridssangst, er det selvfølgelig med en forhåttanknummer, og fejligt landet, vi hørte før, at det er med en hudkræft, hvis den ført forhåttanken bliver ved med at køre rundt, og man kan ikke stoppe tanken igen. Det andet symptom, det er, at bekymringer, der er frygt for at lide en alvorlig sygdom, og heltalt optaget af, hvad der foregår i kroppen. Man lægger mærke til sin egen hjerteslag, man lægger mærke til, hvordan maven fungerer, og heltalt hvordan kroppsfunktionerne, er i meget meget højere grad, end de fleste mennesker vil gøre det. Det er en optagighed af sundhedslittetur, man ser fjernsyn, når det er om sygdom, man lægger sig vis om sygdom, men får fat i lægebøg om sygdom, og helt almindelig ser de det. Hos nogen kan det være den modset reaktion, hvis man har helbridssangst, så ved personerne godt selv, hvor bange de bliver, når de hører om sygdom, hvor lett de har ved at blive fanget ind af det her. Så derfor undgår de fra hver pris og læges om det, de vil ikke tale om sygdom, de vil møde at sælge ikke nogen af syge, de vil heller ikke gå på et hospital, fordi de så begynder at opvøle sig syge, eller vi er bekymret om at de er syge på det. Endelig er det symptomen, det her sygæstabilitet eller autosugæstabilitet, og det har vi ikke rigtig godt dansk ord for. Så jeg vil prøve at illustrere det, stedet for med et eksempel. Jeg ser her en person, som har fået lus i hårdt. Jeg kunne forestille mig, hvor mange i det sidder det ud. I selv begynder at mærke i hårdt, og begynder at løge i hårdt nu. Man kan næsten ikke lavere med at gøre det, når man ser et sådan billede. Det her er sygæstabilitet, at når man først oplever det, så er man bange for os selv at have det. Vi har nu prøvet at gå over til at tale om behandling af helbridssangst her. Det første spørgsmålet er selvfølgelig, at det ikke er noget, der går over sig selv. Sådan har man opfattet mange af de tingere, og så går det over sig selv. I den her undersøgelse fulgte vi en gruppe patienter med helbridssangst, hvor man også ser dem ud i al min praktisk salg. De kom med et eller andet sygdonsproblem, og man sagde, at det her var helbridssangst, det drejede sig om. Vi fulgte så patienterne over to år, og det ser her, at de er udfyldt som et sygdonsbekøringsskala, som var noget af lignet, den I så før, i selvprøvet udfylde. Man kan se, at de kom hos deres læge første gang, men der var en høj score. Det er efterfalt, at sygdonsbekøringsskala er en lille smule, faktisk ikke ret meget en lille smule, men så holdt den så både herniveau alle de to år, vi fulgte patienterne. Så det er altså ikke noget, der går over sig selv, det er noget, det holder ved, hvis man ikke behandler den her tilstand. Der er også nogle, der siger, at man ikke bare skal overvise patienterne om, at de ikke har det her. Man kan ikke overvise, om vi laver et undersøgelse, hvis mennesker tænker også selv, at de går op til slag, og beder om at få en undersøgelse, for at være sikker på, at det nu ikke er det, man fejler. Den her britiske undersøgelse tog man gruppe patienter, som vil henvise det at få lavet en kiggert-undersøgels af maven. De var misting for at ende af mavesorg eller en kraftig maven. Patient udfylde sig igen som et bekymringsskala, bekymringsschema, før de kom hos deres læge Vi ser her, at de indtil i tre grupper, der var nogen, der havde en meget høj sygdoms- bekymringsskale, der var nogen, der havde en velm- bekymringsskale, og nogen, der havde en lav- bekymringsskale. Man kigger så på, hvordan det gik før og efter, de havde fået et foretag, kigger så undersøgelsen. Se her før, at det lå den meget høj, så falder den efter undersøgelsen. Altså når patienterne forvide, at der ikke var nogen at finde i maven, at det fuldstændt normalt, men allerede i 24 timer efter, så var den næsten op på samme niveau, som den havde før. Det var sige, at selvom man havde undersøgt maven, og fundet, at der ikke var noget galt, så ville den ikke være mindre bekymret af det. Og det man kan konkurrere ud fra det her, det er, at man kan ikke så med fornuften overbevise folk om, at de ikke har en her sygdom, eller at der ikke er noget grundlag for den angst, de har. Det er en angst. Vi ved, at psychoterapi hjælper ved helbredsangst. Der er en god dokumentation for, at de vil kalde kognitive adfærdstepi, hjælper hos de her patienter. Kognitive adfærdstepi vil se, man arbejder med de tanker, men har omkring sygdom, og de adfærer, at den afføder de tanker, men har omkring sin sygdom. Vi har jo kommet lidt tilbage til det. Formålen er der også andre former for psychoterapi, der hjælper de her 20 patienter. Det er ikke præcis, at vi vil teste andre former for psychoterapi, om det også kan hjælpe de her gode patienter. At der er god dokumentation for, at medicin hjælper, de type medicin, man bruger over for depression, den samme type hjælper også ved helbredsangst. Dem er ikke sagt, at vi kan behandle alle, men vi kan behandle en stor gruppe af patienterne. For at forstå, hvordan den kognitive adfærdstepi, der virker, har jeg prøvet at tage nogle illustrationer med her. Det her er, hvordan vi håndterer og fortolker de symptomer, eller de signaler, vi oplever ned fra kroppen af. Vi har al samme stor set daglige signaler fra kroppen eller symptomer fra kroppen. Vi fortolker dem, og bliver flest tilfælde beroligt. Hvis jeg kan have lidt undigt knæt, tænker, at det er fordi, at jeg er ude at løbe i morges, at jeg kan have lidt undigt knæt, men det er ikke nogen grund til bekymring. På andre tidspunkt kan jeg begynde at blive lidt bekymret over det. Jeg begynder at fokusere på det lægmeste del, hvor det kommer fra at få simpelthen knæt. Er det noget med det også lidt hevet knæt, er det noget med, at det går ånd, når jeg bevæger det, er det også blevet lidt misfraget, og andre ting. På den måde kan der komme flere og flere som tomer, og man kan komme ind som bekymringssirke, som kan blive med at køre lang tid med, at vi er mere end vi er bekymret, og vi er angst over, hvad det drejer sig om. Den måde, at vi fortolker på, det er det vores egne tidligere erfaringer. En forænse er noget med ondt bag øjne, det er noget med ondt i muslen, man får lidt feber og med videre, og det kender man selv i syldensbilden, men ved lægen kan jeg ikke gøre noget for det. Det går over sig selv løb af en to-tredje dag, der ikke er nogen grund til at bekymre os over, der ikke er nogen grund til at kunne lage med det. Det kan også være noget, man kender fra familien og der har jeg taget eksempel frem fra en migranetype, som er aflig i familierne, og der er en familie, hvor når man får en migranianfald, så bliver man lammelig hele kroppen. Denne familie var tilfældig, at det var en neurologisk afdel, der kom i kontakt med, de havde flere generationer, og de kendte det, det var noget, der gik over sig selv, man skulle bare lige passe på sig selv, men havde de hele lammelsen, og det var ikke nogen grund til at bekymre en lage med det, fordi de kunne ikke gøre noget alligevel. Det havde de jo prøvet så mange gange tidligere. Men jeg prøvede lige at tænke mig om, hvis de blev lammelig. Jeg tror langt, at de var meget hurtigt syge lage, og de var jo ringe 112 straks. Så det, man kan lave uden sådan en historie, det er ligesom meget i de forstillinger, og de tanker, vi har om sygdommen, det afgører for hvilken adfærd, vi har. Denne familie, de havde én tank om sygdommen, så det var ikke nogen grund til at søge lage, andre de var helt en end opfældt af det, og ville derfor søge lage. Det er besalte til mig, at det hele elementet for den psykologisk behandling man kunne ind og se på, hvorfor er det nogen, der er én type tanker om sygdommen, og nogen, de har en anden form for tanker om det. Det kan man prøve at kigge på. Det kan også være noget, informationer fra internet, mens lov på internet, hvad kunne det her dreje som? Det kan være her fra TV, man har lært et eller andet om sygdommen, det er venner og bekende, der også gerne ville ytteres om, hvad det kunne dreje som, hos den enkle, og så selvfølgelig også lægen, som kan ende bidrag eller gøre det modsatte hos den. Hvis jeg tager et krald eksempel, så var der en patient, som har fået vidt, at i hans hjern var der nogen forandringer, som kunne tyde på, at han havde faktisk en hjern som 35 år, hvor den besked han fik alene. Det betyder så, at den her patient fik udløst en helbredsangst. Det viser, når man går ind og kigger på billederne igen, at det var et normalt fenomen, det var ikke noget patologisk, det er noget man kan se, hvis man går ud på gaden, hos almen i mennesker, er det nogle forstykker, der har det her, uden at den også medstegn på deres sygdom. Så der kan man sige, at lægen har været med til at udløse det her, på den måde. Jeg har prøvet at sætte eksempel med, hvordan det er, vi arbejder, hvordan vi behandler eksempel. Prøv at forestille dig en situation, du sidder hjem nørte aften, børn er syg, og du er alene hjemme. Du får hovedbenet, kvalmet, og du har smert en ene arm. Hvad tænker du? Du får, det vil kælde automatisk tanker, det vil sige, at det er nogle tanker, der kommer myndbart uden, at vi tænker, de kommer bare, pussig poppen op, ind på vores hjerne. Du tænker, jeg har en hjerneskade, jeg dør af den, børn er mister deres mor. Hvilke følelser vil det så udløse, hvis man har de tanker? Jeg har følt sig nedtrygt, nervøst bekymret, og hvilken adfærd udløser det her så? Ja, ringe efter ægtefælde, måske. Det kan være, at man overvejer, at søge vagtlige i stedet for. Så det, jeg ser her, det er, at man har en symptom, og den tolge, man har en symptom, og de automatiske tanker, de gør, at man sætter gang hele den her, ved her det cirkel, og ombræng det. Det, man så kan gøre rent, det er, at man prøver at se, men lad os nu prøve at forestille stedet for. Vi har noget, vi kalder det så her, alternative tanker. Vi prøver at tænke på det på en anden måde. Vi har det samt som tomere, den samme situation. Men så prøver at tænke, hvad kunne det også være, årets an til hulebilen, kvalm og smærten i armen? Det kunne måske være, at det er hårdt, at være alene hjemme med årerne. Og at John, han ikke bliver hjemme at hjælpe til, og man ser alene med børnene her. Hvad føles, og vil det så udløse? Jeg tror, at mange af de vil blive vrede, at det er irriteret, eller få rettet over det her, i stedet for. Og hvilken adfærd, vil de aflede? Noget vil sige, at man kan slå bag, når børnene er kommet i seng, så går det nok over. Jeg kan også bruge mig til John nu, når han kommer ind på et eller andet tidspunkt. Tankerne her kan måske ændre fuldstændig hele det her billede, og det må man opleve at have ting på. Det er ikke noget, at der er nemt. Det er ofte meget ingodt tanker, at man har, så det kan være noget tid at skulle arbejde med det her ting. Men det er meget firkeligt sagt, en måde at arbejde på, i den kognitiø til herbe. Til sidst, hvis jeg skal konkurrere, helbredstans, der er en god organisation i dag for, at det er en selvstændig sygdom, genoten kan stilles ved, at vi undersøger patienterne, altså det er ikke godt noget, når man ikke kan finde andet, så har patienten helbredstans. Den kan være vedholdende, og kronisk, så fremmeligt ikke bliver behandlet. Den kan behandles med psykotepi, samt medicintryver, det er også anvendelsen, når vi behandler depression. Jeg ser tak for, at jeg er så ommærksomhed, hvis de gerne vil høre mere, eller lære mere omkring helbredstans, eller vores hjemmeside, www.forsnallidelser.dk