 Bon dia a totes. Avui ens trobem amb la Jessica Sala, representant de l'Associació Guineocatalà-Navicília, la Desirevela Lóvede, activista afrofeminista i comunicadora, i la Miriam Jativi, consultora de comunicació, per parlar sobre feminisme interseccional. Es tracta d'una taula rodona organitzada per la Unitat d'Igualtat de la Bumpeu, l'Associació de Bad.org i col·laborar la Facultat de Ciències Polítiques. Es tracta d'un acte en mercat en la jornada reivindicativa de la Universitat Pumpeu-Fabra al voltant de l'Internacional de les Dones. Vull recordar abans de començar l'acte, que tant pels pas com pels anúnims que vulguin crèdits, pacs o els estudiants de l'assignatura política d'Igualtat de Gènere, hi haurà fuïs a disposició per signar l'assistència al final de l'acte. I abans de començar l'acte us hauria d'informar d'un esdeveniment d'última hora. Com veieu, són tres ponents i no quatre, les que ens acompanyen avui. No podrà assistir als esdeveniments dels últims dies o en impossibilitat. L'assetjament virtual, el que ha estat sotmesa, no em permet que pugui ser aquí amb avui nosaltres. Aquest comportament que respon una lògica masclista i que ha rebut un activista per sortir del discurs feminista mainstream, bueno, jamònic, és inadmissible a la Universitat i a la nostra societat. Precisament això demostra que actes com aquests són més necessaris que mai. La primera pregunta és com enteneu el feminisme, quines característiques concretes té i que paga on creieu que s'ha de canalitzar la reivindicació? Com ho creieu? Com ho creieu? Com ho creieu? Com ho creieu? Com ho creieu? Com ho creieu? Com ho creieu? Com ho creieu? Com ho creieu? Com ho creieu? Com ho creieu? ¿Los dirés que hagi 위해 la mejora? Para mi el feminismo como persona, como lo he sentido yo, a principio lo veía como algo lejano porque entendía que no se me incluía. Con mi formación como persona toda la mujer como estaba representada no se parecía prácticamente nada a mí, por lo menos en la apariencia externa. Ahora veo que el feminismo está en un momento de reivindicación, reivindicación porque surgen diferentes tipos de movimientos que realfan esas diferencias que existen dentro de la mujer, pero aún falta mucho para llegar a la aceptación. Falta que el feminismo acepte que existan esas diferencias, que exista un diàlogo y que luego se apliquen diferentes acciones para que se pueda llegar a un poco más de igualdad y poder luchar juntos, todos, tanto hombres como mujeres. Sí, yo estoy de acuerdo con Jessica en que hemos tardado mucho en ver cuál podía ser nuestro espacio dentro del feminismo y incluso en saber si podía haber algún espacio. Jo crec que l'utxulo del feminisme és un moviment que està en un procés de canvi, es van canviant tant les teories de referència com es miren les persones de referència, i crec que sí que estem arribant al punt d'entendre que hi ha diversos feminismes perquè respon a diferents situacions amb un objectiu concret, que és que algun dia aconseguir aquella utopia d'aigualtat, que no parlem només de coses que potser són més de xarxes socials, que quan deies l'anàl·la es va sortir del discurs clàssic del feminisme, el discurs més ben acceptat del feminisme, i van a molt més estructures, i aquest va ser el problema, que van a més estructures, que van a més a... És que què ens estan matant? I llavors jo crec que va cap a aquest objectiu en tenent les situacions de cada dona. No sé, jo crec que l'ideal seria que arribéssim al punt de poder tindre la mediocritat que s'ha acceptat als homes durant molt temps, i a partir d'aquí construir. Llavors, com a utopia final, jo crec que és aquesta, aconseguir que tothom se li permeti la mateixa mediocritat i la mateixa llibertat a la pròpia mediocritat, també. I això sí que vols, entrem després, però no sé com ho costo. Sí, no, jo en la línia del que diuen la SSK i la Miriam, crec que en l'existència, jo no parlo mai del feminisme, sinó del que diem, de l'existència de diferents feminismes. A mi m'ha passat igual que la Jéssica, i jo no m'he trobat quan he intentat buscar referents, no els he vist. I fins que no vaig començar a llegir a feministes negres, no va ser quan vaig començar a sentir que connectava amb aquells discursos, que aquells discursos jo els podia fer meus, més que no pas el que sentia els discursos de feministes blanques, que jo no em sentia interpel·lada. Llavors, jo crec que igual que ha comentat la Miriam, aquest moviment que ha d'adó el propi moviment feminista és cap aquí, cap al reconeixement de la tarogènia dintre dels feminismes i sobretot el que diem, quan s'apunta al feminisme hegemònic, jo crec que també és aquí hi ha una tasca a fer dintre del feminisme hegemònic d'autocrítica, d'entendre que no cal que representi totes les dones, perquè no pot, perquè hi ha moltes realitats que se li escapen, perquè no es viuen, que hi ha tot el tema de l'experiència encarnada, també és fonamental, la vivència de cada dona, i que per això s'ha d'intentar desfiar una mica del paternalisme, de la infantilització, de les dones que estem als marges i permetre construir, a partir d'aquí, aliances i entendre en quin moment o en quina posició hem de posar cadascuna segons la reivindicació d'aquell moment i que no sigui una qüestió que les que estan sempre al davant siguin les mateixes, perquè moltes vegades no els hi toca, llavors es diu ara no em toca, surto del centre, passo al micro, em poso al costat o al darrere i dono suport, que jo crec que una mica... jo parlaria d'això. Moltes gràcies. La següent pregunta anava cap a... Quina creieu que és la principal aportació en el marc argumentatiu del feminisme interseccional cap als diferents feministes que heu anat mencionant amb les vostres respostes i m'agradaria preguntar, tant a nivell acadèmic, que potser és el que més veiem com a nivell activisme d'assemblament. Què em penseu d'això? Jo crec que per exemple una de les grans aportacions al parlar quan deies als marges, que és molt important parlar des dels marges, perquè és on passa pràcticament tot. O sigui, hi ha molt poca gent que estigui a la majoria. Hi ha un llibre que es diu, on hi ha un article, on es parla de la idea com de l'opredeterminado. I l'opredeterminado és l'ombre blanco heterosexual, classe média i a partir d'aquí total que surti una mica d'aquí, cada cop està més al marge i és discriminat. Llavors, en general, la majoria de gent no som l'ombre predeterminado, la persona predeterminada que tens fins i tot moltes vegades a les imatges de perfil quan t'obres una xarxa social nova i no tens foto, normalment és una foto que es pot percebre que és masculina. Llavors, tot el que queda als marges ha anat explorant des dels propis marges quins són els recursos que té i amb els que es pot treballar i fer les coses. Jo crec que posar el focus en les cures és una cosa molt important que s'ha aconseguit precisament des dels marges, la reivindicació de dones migrants i de classe baixa que han reivindicat que també reconegui el paper que estan fent i la portació econòmica de les cures. Jo, per exemple, vaig estudiar en aquesta facultat i els estudis estaven molt centrats al creixement econòmic en el sentit de més marge, més benefici, més marge, més benefici, com a que la visió del que era el creixement o el desenvolupament era una perspectiva econòmica molt... Fins i tot arriba a la explicativa, a vegades, però molt des de producte, des de creació d'una riquesa que podem entrar a debat molt, si és riquesa o no és riquesa. Llavors, sortida aquest esquema de empresa, espais de poder, espais de creixement econòmic il·limitat i recuperar la lògica de quines són les cures, quines són el paper de la sostenibilitat. Quan la Mireia ja parla de feministitzar la societat, està parlant d'això, de recuperar i dir quin tipus estem creant. Nosaltres potser no ens en recordem tant, jo sí, però potser vosaltres no tant, de la època que ella ha petat tot, hi ha una crisi econòmica, això no està tenint sentit. I aquest dia, això no està tenint sentit, ara que tornem a créixer, s'està dient molt des del feminisme i des del feminisme dels marges, que aquest creixement il·limitat no va enlloc, això s'ha de fer d'una altra forma. Crec que aquesta és la portació del feminisme dels marges de dir que jo com a dona racialitzada filla d'immigrants, tinc una sèrie de privilegis, és a dir, sóc heterosexual, tinc estudis, no tinc accent, etcètera, però sí que està un marge, potser m'ajudem a patir amb una altra. Bueno, no sé si... Sí, jo afegiria en tot cas, per centrar-nos tan bé, potser amb l'àmbit acadèmic, jo el que necessito, ja no tant per mi, potser per les meves filles, que dintre de l'acadèmia es legitimin altres fons de coneixement que no siguin blanques o occidentals, que es reconegui que a d'altres territoris també hi ha fons de coneixement vàlides, perquè molt de... Tot el que s'estudia a les universitats està produït per homes en un percentatge més baix d'ones, blanques i blanques, i que quan apareixen les persones... les persones negres d'entrada fins que no es parla d'esclavitud, apareixen a la pel·lícula. Llavors, quina imatge es transmet de les persones africanes o afrodescendents? Aquesta submissió, aquest paper passiu, quan hi ha hagut uns moviments de resistències africanes de la colonització brutal. Per què no sabem això? Perquè tot això no està legitimitat. Llavors, jo crec que l'acadèmia s'ha d'obrir una mica això, a reconèixer ja no només d'altres territoris, sinó també a Europa i a Espanya, les contribucions de persones d'altres orígens que estan aquí des de l'edat mitjana i que no en sabem pràcticament res. Llavors, jo crec que també des dels marges portem una altra vegada aquesta reivindicació. El que dius de la Mireia Boy i de feminitzar la societat també ho deia la Bell Hooks. El llibre de Feminismos per a tot el mundo es parla molt d'això, de la feminització de tot, de noves masculinitats, de feminitzar o de dur a terme una criança més feminista d'altres tipus de relacions sexo-afectives. O sigui que és això. Jo... És a dir, des del meu punt de vista, no és només l'acadèmia, és una estructura, no? És correcte el que dius, de revisar els plans docentes, però per què s'entén que revisar els plans docentes? Perquè en la mateixa situació que vosaltres, que naceu aquí, que he tenido la misma educación que cualquiera de vosotros, me encuentro que soy igual, y así lo reconoce la ley, no? El de nuestra constitución se supone, no? Vale. Si luego revisas las leyes de igualdad, tanto la del 2015, hay la del 2015 aquí de catalana autonómica o la del 2007, también lo reconoce y reconoce la transversalidad, mainstream, aparece en España en el 2007. Pero cómo aparece, aparece en el sector más dirigido al sector público, más dirigido a un tipo de mujer. Claro, a mí me hace mucha gracia cuando siempre dicen que nos tienen que incluir porque... No es por la transversalidad, es por imperativo de la ley. Porque se supone que si somos iguales y que los poderes públicos tienen la obligación de garantizar esa igualdad de mis derechos, como privilegiada, ojo, como privilegiada que soy, en relación con mi comunidad negra, ¿por qué no se hace? ¿Cuál es el sustento? Son fondos públicos que pagamos todos. ¿Por qué no somos todos iguales? Eso es lo que yo creo. Entonces, no solamente sino en el ámbito académico, sino que hay que hacer una revisión de todos los ámbitos que engloban la vida para que yo me pueda desarrollar libremente. Gràcies per la vostra resposta, les tres. M'agradaria passar el segon bloc per parlar dels diferents feminismes i, bueno, de fet, m'heu mencionat que el feminisme interseccional i, quan heu parlat de marges, està marginat. I m'agradaria demanar-vos si creieu que s'han pogut teixir aliances entre els diferents discursos si es poden teixir i quins són els exemples de bones pràctiques que es poden fer des del feminisme i des de les diferents branques, diguem. Jo... Jo creo que el feminismo blanco es fundamental para poder salir. ¿Cómo, pues, disecciones muy concretas como, por ejemplo, si sabemos todos que en la información hay una ausencia de la voz de la mujer en sí y de la voz de aquellas mujeres que tienen algún tipo de pluralidad, ¿no? Pues, por ejemplo, el colectivo de on son las donas ha hecho un informe sobre los medios de Cataluña. Vamos a analizarlo. Este informe que nos proporciona a las racializadas, en este caso, ver cómo está nuestra situación cómo está nuestra exposición en los medios actualmente y cómo, en cifras, porque, claro, normalmente siempre te dicen la respuesta de que, claro, es que como sí es una minoría, pues aquí lo podemos ver tan claramente, es decir, si hay un 51% de la población que es mujer, si de ese 51% hay un 30% de mujer blanca que está representada en los medios de información de Cataluña, de ese 30% de mujeres no llega a un 1% de racializadas y sigue siendo con medios públicos. Eso no puede ser. Pues, esas aportaciones que van haciendo diferentes mujeres blancas contribuyen a que luego esa sería una que podéis ver también en el blog, porque realmente está muy bien para que no sea como siempre una exposición que es como que nosotros hacemos como que somos víctimas. No, salvo que ese informe se puede leer y se puede ver cómo está esa situación en este ámbito de nuestra vida. Jo crec que sobre els punts de trobada entre el feminisme hegemònic i els feminismes dels marges, almenys jo he viscut una mica com una muntanya rusa. Com aquest, vas trobant, et vas quedant fora, et tornes a trobar, et tornes a estar fora. Igual que quan es descriu que si estàs en moviments feministes i antirracistes a la vegada és en el moviment feminista et trobes racisme i en el moviment antirracista et trobes masclisme és com que vas entrant i sortint. Doncs en el moviment feminista també hi ha com aquesta muntanya rusa d'entrar i sortir. Jo crec que sí que hem aconseguit trobar almenys els feminismes dels marges, l'espai des del que ens pronunciem sempre i llavors en entrant i sortint, segons com ens sentíem més còmodes, decidint anar o no a la mani del 8M, participar o no en certes activitats, acceptar o no en transverses debats i ses discursos, però sí que jo crec que sempre hi ha un punt de decepció en general, perquè per exemple, per la mani del 8M de cara al diumenge tothom s'està mobilitzant molt, lògicament, hi ha molt discurs, hi ha un punt de paternalisme perquè fa la participació de les dones a l'espai públic durant aquesta setmana, jo crec que és una de les pitjors setmanes pel feminisme, la setmana just abans del 8M crec que és un horror, perquè com ens entran en paternalisme, consumisme extrem, autoexplotació constant i és probablement una de les pitjors setmanes, però fins i tot dins de tot això veus com la crisi perdona una forma, la situació que estan vivint, les persones que busquen refugi, que estan vivint ara mateix a les fronteres europees, per diferents parts de les fronteres europees no s'acaba de lligar amb la lluita feminista i acabessin una cosa que queda els marges, l'amor de la malica aquesta setmana a la frontera com a porteadora no s'ha lligat el feminisme, a la manifestació per les dones que havien patit abusos sexuals com a temporeres de huelva, no hi havia, però és que ni de lluny la mateixa gent que hi havia en altres manifestacions feministes, llavors sí que veus que hi pot haver molts punts de contacte perquè suposa que l'objectiu és el mateix però crec que encara falta sensibilització en reconèixer les lluites comunes i en trobar aquells espais en els que no sigui només ostres, explica amb la teva història el que m'emociono, sinó que realment percebi la lluita de les dones de tot el món, també com a pròpia, llavors sí que hi ha coses que et fan dir ostres, a mi em ve de gust realment anar a la manifestació del 8M quan sé que la del 21M, que és la manifestació contra el racisme serem poqueta gent, probablement que potser no, perquè ahir per exemple la manifestació contra la comissió europea hi havia moltíssima gent. Però sí que hi ha vegades que dius el feminisme que suposa que és el global, que és el de totes, que és el neutral, que és el que el blanc es llegeix com a neutral no és per a totes, no és per a tots els moviments i llavors a vegades sí que hi ha aquest punts de decepció una mica, llavors no ho sé. Jo crec que, bueno, jo em sento molt identificada amb el que comentes perquè moltes vegades i en la meva experiència, aquesta decepció ve per una sensació constant d'instrumentalització, moltes vegades dintre del mateix moviment feminista, llavors fa un parell d'anys o tres, la Lucia Ambo Mio i jo, elles periodistes, reporteres, també vam escriure un parell d'articles que es titulaven Pon una ne gran tomessa en el que explicaven fruit, o arran d'experiències que havíem tingut de moviments o debats, activitats relacionades organitzades per a dones, tens allà a la negra i a la mesa, però de forma residual anecdòtica amb una moltes vegades silenciades o amb menys possibilitat de participar i d'expressar sobretot quan són opinions crítiques amb el moviment, llavors a mi em passa això, moltes vegades sento aquesta decepció perquè em sento normalment instrumentalitzada llavors seguint el fil del que comenta la Miriam aquests punts de trobada que es podrien produir, jo crec que no es produixen perquè encara des del feminisme majoritari més amònic, blanc, com li volia dir es posa el focus i el centre única i exclusivament en el gènere que no dic que no però llavors és quan ens deixem fora tota aquesta relació que ha fet la Miriam, les temporeres, la malica, totes aquestes coses d'entrada no entren perquè com el focus és el gènere, les dones que estem afectades per la intersecció d'altres opressions que dèiem fora a mi ja fa una setmana parlant a Twitter amb la Danela Ortiz i dient que a veure si ens trobaríem aquest any també a les manis amb feministes blanques dient-nos que no era l'espai per parlar de racisme ja va entrar una dona blanca dir-me que no és del espai llavors mentre no es faci aquesta anàlisi i no s'entengui que sí, que el gènere importa però en dones com nosaltres no només importa el gènere sinó d'altres d'altres opressions d'altres injustícies socials ho tindrem crud Sí Sí, perquè jo crec que ara, amb tots aquests moviments que estan reivindicant su posició en la societat, crec que al final per exemple, jo, a vegades, me siento que no encuentro mi sitio, sabes, tampoco vas a Damani i és com que te ves o que vas o con el feminismo blanco y tampoco, sabes creo que hay que reformular creo que estamos en un momento de reformular porque ha salido como un auge de críticas o de reivindicaciones pero hay que trazar un camino conjunto y común, sabes Sí, això, què diu la Jessica és molt interessant de pots no sentir-te còmoda al feminisme blanc o no seguir al bloc racializado Però també em sento diferent en el sector que representa la meva identitat que és el feminisme racialitzat perquè moltes vegades tu estàs en espais que hi són presents aquestes persones i realment veus que són estrangers o són temporeres aquesta no és la meva realitat jo també seria fora si jo vaig un altre dia una xerrada d'una persona o de temes que són blanc estrangeria, no sé quan estaria sorpant, estaria acaperant estaria traient bo, traient veu aquelles persones que realment estan patint dia a dia aquestes injustícies Sí, crec que reconeixer els privilegis de cada una és important jo t'havia entès el diferent em pensava que diria que no està més còmoda com els blocs així perquè hi ha gent que és racialitzada i no està còmoda ni amb la paraula o creu que s'ha de fer d'una altra forma completament diferent i ara quan parlàvem de feminisme interfeccional, clar cadascuna parla des de la seva perspectiva entesa que es llegeix com part d'una comunitat i el que diu l'Amun al Tzahaui que és una feminista egípcia és que s'ha de fer difícil l'esteriotip o sigui complicar l'esteriotip en el sentit que jo soc dona musulmana o que no senti còmoda dins d'un bloc de dones musulmanes de la manifestació però hi ha una altra dona musulmana que no o que no senti còmoda amb la etiqueta de feminisme islàmic o que no senti còmoda amb certes etiquetes o no senti còmoda amb certes espais i això també és important també la propia diversitat que hi ha dins del grup i no intentar tant caro tot com en dir si aquesta dona és negra això vol dir que vol parlar tota l'estona de feminisme interfeccional o vol parlar tota l'estona de migració i és un diverses, també les nostres opinions i suposo que perquè sempre coincidim parlant en els mateixos temes però potser si obrissim debats parlant d'altres temes que no és el que s'ha de fer però si coincidísim en debats sobre altres temes segurament tindria opinions molt diferents jo crec que sí que s'ho ha de fer perquè aquesta manera de parlar d'altres temes seria visibilitzar vull dir, està molt bé que empecem a posar les nostres meses de tertulias o etcétera m'ha de dir igual a persones negres però que no només estan parlant d'això també poden parlar de reports poden parlar de qualsevol cosa perquè si no estàs fent si ets remarcant com que no soc capaç de per a mi la societat a mi no me reconoce jo soc consciente de que la societat de la que jo vivo no accepta que jo formo part de la seva societat perquè constantment sempre s'estan preguntant de d'on ets oi, i què vien a hablar castellà això vol dir que la societat a mi no me reconoce i no accepta que una persona catalana o espanyola pot ser de diferent color i això contribuiria a eliminar aquestes coses què és el que passa en altres països i inclús europeos és clar, és seguint amb això moltes vegades això és el problema o sigui, avui estem aquí perquè estem parlant de feminisme dels margens interseccionals i tal es fa una mesa sobre arquitectura i a una taula d'arquitectura trucarien la convidarien la llei de memba que és arquitecta i és afrodescendent possiblement no perquè moltes vegades encara les dones racialitzades estem encasallades i llavors se'ns convida si s'ha de parlar sobre racisme s'ha de parlar sobre feminisme interseccionalitat interseccional, però això també és discriminatori clar, no? és un poc perversor, però clar, és això o sigui, hi ha moltes vegades que això succeeix esports, ara per exemple a TV3 el mes 3 i 24 sí que hi ha el Jacinto de la 2020 i el Jacinto de l'any és el primer futbolista negre que hi ha hagut a Espanya o a Catalunya, i fins ara el 2020 a les tertúlies esportives no hi ha hagut ningú a TV3, ara hi ha la Tania tu que també col·labores o que estàs a... ja t'he perdut la pista però vull dir que això encara estem estem lluny darrere aquest reconeixement com a part de la societat i d'aquesta acceptació de que podem aportar en molts altres àmbits més enllà d'estar fent sempre de curcó, quan es parla de racisme i està assenyalant i tal són diverses, tenim clar, perquè al final si no... al final es redueix la nostra identitat només a una de les seves facetes jo crec que la identitat està conformada per moltes arrestes i en el moment en el que només ens permet expressar-nos una d'aquestes bessants s'està reduint, s'està limitant i... i ostres, tampoc, no? Ja estic... Moltes gràcies a les 3 i ara m'agradaria demanar-vos sobre aquesta part de reconeixement si creieu que tant a l'Estat espanyol com a Catalunya hi ha uns tipus de feminisme que estan més reconeguts que d'altres o unes corrents, i a la resta del món perquè si tant a diversos autors i diversos activistes del tres parts del món m'agradaria demanar-vos com ho veieu, les vuites feministes al voltant del món. Jo crec que quan hablan de... l'acadèmia, l'acadèmia crec que quan vulgui parlar de feminisme afro o negre, per exemple, en el nostre cas si em veus a fer referència a... feministes d'estats units, feministes de no sé què i jo necessito tenir mis propios referentes catalanes o catalanas que seguro que hay pero creo que aún falta eso porque no podemos decir porque a veces dicen que no han producido sus obras existen entonces creo que cada vez más habrá que buscar en eso que me contradigo por lo que acabo de decir ahora que no solo te tienen que invitar por ese concepto por que seas feminista negra pero en este punto creo que es importante construir eso para los futuros que vienen porque si no es como que yo siento la misma frustración que tenía mi madre cuando me veía a crecer y me veía que no tenía nada evidentemente hemos avanzado porque ahora ya existe algún tipo de libro inclusivo existen muchas cosas, es avanzado pero queda muchísimo y en este punto sí que es importante buscar que feminismo blanco empiece a buscar aquellas que ya tienen sus propias vivencias su propia experiencia y que nos estén mirando tanto lo académico que tengas o etc. sino que también se dé valor a la experiencia que también es esencial ahora de construir nuestras leyes mismas nuestros derechos y nuestra sociedad que es lo más importante claro enlazando con lo que decía al principio no es el problema de que tipo de conocimiento se legitima exacto o sea de hecho de entrada en las bases por ejemplo del feminismo negro en estados unidos una de las primeras una de las pioneras del feminismo negro en estados unidos fue su journal truce su journal truce es una mujer que había sido esclava que no tenía estudios que aprendió tarde a leer y a escribir y que todo su oratoria estaba aprendida por haber asistido a las iglesias negras y viendo a los pastores y tal entonces claro cuando ya las bases del feminismo negro están en la oralidad, en la oratoria en la experiencia encarnada de la mujer negra y la gente reconocida como mujer y las bases del feminismo blanco están en otro lugar ya pero es que es esto lo que yo yo lo pienso cuando lo leo tanto de feministas negras como de feministas blancas o sea, vamos a ver si estamos construyendo una identidad la experiencia de ella no es la misma que la mía ni es si es clava es claro hay sabes, es imposible sino pero lo que me refiero es eso de que sea cual sea la experiencia que esté reconocida y que se le dé valor ese es el tema y que el problema es que muchas veces en Occidente lo que prima es lo académico y lo intelectual entonces como eso es lo que prima es muy difícil que en ese discurso o en esa forma de generar conocimiento puedan entrar otras vivencias que podemos tener tú, yo o cualquier otra persona entonces eso es lo que me refiero a lo que me refería Sí, no sé, jo crec que en general hi ha com aquesta tendència a tot l'acadèmic i potser ara sí que estem recuperant una mica més pues mi abuela decía esto, no sé que esto sí que era feminista o esto ja era feminista en su momento, mi madre me decía esto i ara lo recupero i crec que sí que comencem a tenir més consciència d'això però segueix reconeixent molt més un discurs amb un llenguatge més acadèmic o més que sembla que hagi passat pel filtre de la universitat o els estudis superiors i no reconeix tant un altre tipus de llenguatge que al final a nivell de valors i d'idés pot ser totalment valent i després pel que fa el tipus de noms que reconeixen, moltes vegades el seu moviment que cada cop és més mainstream sí que vegades reconeix molt el més mediàtic i no potser les aportacions de tot un col·lectiu, les aportacions de tot el grup, que al final és l'important i... pel que fa el cas de les dones racialitzades quan parlem de feminisme sembla que només sense agir d'escoltar no només que hem de parlar, sinó que només sense agir d'escoltar i aprendre de nosaltres quan parlem d'intersecció quan parlem de racialització que a mi personalment m'agraden moltíssim parlar d'aquest tema i realment és un tema que m'agrada molt no entenc el feminisme sense la intersecció de classe i de rasa etnia dels millors condicionants que tenim totes les dones i jo si no no l'entendria però sí que és veritat que potser a vegades es troba a faltar que els referents racialitzats en el feminisme no se'ls escoltin només quan parlem de racialització la Silvia Agüero, per exemple, que és d'Itana parla molt de maternitat i té un discurs molt interessant sobre maternitat llavors és una dona molt interessant per parlar des del feminisme sent mare i des de la criança feminista llavors és una dona molt interessant la pel·lícula Mary, de Mary Shelley que és una pel·lícula feminista que fa un parell d'anys no és com el superdocumentari feminista però està dirigida per una dona d'Arabia Saudita d'Arabia Saudita es parla molt de les dones des de la perspectiva de lo malament que ho passen que ho passen molt malament però no es parla d'elles des de la perspectiva de tot el que estan produint i de la lluita que estan fent llavors aquesta pel·lícula que molta gent va veure al seu moment i que es va quedar com es trasquina a passar de pel i que xula, que feminista, que reivindicativa el mitú va començar una dona negra i cada cop que es diu això és el nuevo mitú això té el to del mitú no es pense en que aquella dona que era una dona negra que jo va començar el mitú llavors prendràs també com a referència dels altres espais del feminisme no només de la interseccionalitat que també, lògicament, tots els espais jo aquí voldria faci també amb el tema dels referents quan la Jessica diu un discurs que com que està molt generalitzat o quan parlem de noms reconeguts jo penso en feminisme negre quins noms ens han arribat més Angela Davis Bencucs Audrey Lord perquè per una qüestió també de l'imperialisme dels Estats Units llavors jo crec que aquí també eh bueno s'ha de fer una tasca de reconeixement i de recerca no a mi m'agrada molt parlar d'activisme de quilòmetre zero que és una miqueta també el que deia la Jessica buscar referents més propers perquè per exemple aquí des dels anys 90 en el moviment feminista una dona que ha fet un munt de coses aquí a la ciutat és la Remay Sipi Major una dona de Guinea Equatorial i la coneixia d'aquí, que ets aquí a la mà dos persones en tot l'auditori i un es negra llavors vull dir que que aquí hi ha persones la fatu, falle hi ha moltes dones que han estat fent coses el tema és o preguntem-nos per què no les coneixien per què creiem que ara les dones de la nostra generació tenim la sensació de ser les primeres quan no ho som quan no ho som i quan tenim referents sobretot nosaltres, dintre de la comunitat quattroguineana de producció literària brutal al Justo Boletia al Mundo Cepa la pròpia Remay però la pregunta seria aquesta, com és que aquesta gent que està a Espanya des de fa molt de temps produint coneixement fins i tot des de l'àmbit universitari perquè el Justo Boletia és doctor a la Universitat com és que no arriba com és que no transcendés i no... i no els coneixem més pensava que volia fer alguna cosa doncs passem al tercer i últim bloc de l'acte i té dues preguntes la primera és sobre el 8 de març que ja hem parlat que acaben diumenge i algunes associacions s'hi han convocat en jornades reivindicatives i m'agradaria demanar-vos quines creieu que haurien de ser les demandes del moviment feminista per tenir-nos o t'anirien compte a totes les dones en aquest 8 de març a veure és que també és una mica com senyora que tenim totes les nostres lluites i els nostres contextos les nostres contradiccions també els nostres processos llavors sentir que has de demanar permís al feminisme gemònic és com una mica també de dir ostres nosaltres ja hem explicat moltes vegades les distàncies que tenia perquè no ens hem sentit representades a vegades quins moments han estat ens han exclòs d'una forma o altra i això s'ha explicat moltíssim i això s'ha explicat moltíssimes vegades i a vegades és el que explicades abans, que en tres cas hi ha una discussió d'això és que ets victimista o això més així o això tal llavors has d'acabar comparant i em dius que si a tu això, aquesta situació la visquessis tu i l'altra persona fos un home i com la viuries i has de legitimar-ho des de l'altre feminisme o sigui, des del feminisme gemònic llavors ja s'ha escoltat el teu espai llavors això és molt realment estric, jo crec que en general totes les dones, bueno, totes les persones en qualsevol molt bé no n'estiguis has de reconèixer els privilegis que tens i jo crec que això és el final del que es demana el reconèixer els privilegis tu entens de privilegis també jo no em entenc, jo no em entenc, tu més llavors em... crec... jo crec, no ho sé però d'entrada crec que és dir, llavors sense reconèixer el propi privilegi i les conseqüències d'aquell propi privilegi estàs fent una lluita que és molt teva però que no és col·lectiva i si la lluita no és col·lectiva no té sentit perquè al final el que també ens està aportant molt la forma d'entendre el món ara, quan deies Angela Davis, Ximabanda, són com... els noms que ens arriben els noms que consumim, o sigui, fins i tot com aquesta forma d'entendre els moviments socials com un producte de consum i l'individualisme dins dels moviments socials doncs agafo aquesta i aquesta de referent i m'oblido de lo colectiu la màretes d'aquesta i bolsos de l'altra i llegeixo el llibre d'aquesta, promoblido de tot el moviment col·lectiu que hi ha darrere llavors, reconeix els propis privilegis, entendre les propies estructures i des d'allà construir no sé, jo crec que passa per aquí cadascuna quan comença analitzar els seus privilegis per reconèixer a quines coses podria estar fent millor però no té sentit, jo crec que no sé, vosaltres però jo ja no tinc ganes de dir anar als homes o a les dones el que haurien de canviar és que expliquem moltes vegades el que està malament llavors, que cadascú reconeixi com ho podria fer millor no sé part del problema també jo sento que moltes vegades es confonen aquests privilegis i se'ls disfressa de drets hi ha molta gent que creu que tot això de privilegis són drets adquirits i llavors es gota haver d'estar explicant constantment que potser no és el que o dir-ho de plan això és el que estàs fent malament o dir això és el que jo necessito però clar, quan tu estàs constantment dient el que necessito jo és això o tu estàs fent això i això em discrimina el que vulguis quan la resposta sempre és a la defensiva quan la resposta sempre és reactiva i moltes vegades violenta i si no si no apeles en aquell moment a una dona blanca a dir-li oi que quan a tu et ve un home i et diu que tal dius que no sé què doncs ara tu ets el meu masclista cuqui sí, constantment s'ha d'estar fent aquest exercici perquè si no el menjar de les opresions de l'altre des d'aquests privilegis com diu la Miriam és impossible mireu, jo ara estic fent si hi ha algú aquí que em servia a les xarxes socials la setmana passada vaig estar anunciant que aquesta setmana jo estava fent un repte que es diu si fos jo en el que la gent està fent un exercici de reflexió posant-se a l'apell de la persona d'una dona negra i bueno aquí estan passant coses llavors la reacció de la majoria de la gent és ho entenc ara que connecto amb una vegada que a mi però o sigui podem compendre i entendre que hi ha moltes realitats que encara hi ha moltes discriminacions i injustícies que encara no ens afectin o perquè no ens afectin no són inexistents ni són irrellevants o sigui que cal fer torno a dir el mateix aquest exercici d'autocrítica i vindrà aquest exercici d'autocrítica la revisió dels privilegis és fonamental jo com en justicis que vivo o que he vivido s'arriba moltes vegades que nos centramos en el 8 de marzo no? pero en realidad mi vida no es el 8 de marzo jo no sé si és perquè les paraules noves que se han creado privilegios interseccionaridad, etc. estan creando, que a lo mejor es lo que se quiere pero estan creando discusión dentro del mismo feminismo o dentro de la misma mujer para mi lo más importante es que somos conscientes de que somos humanos perquè quizás si somos humanos como vosotros que estéis aquí hoy a lo mejor en el futuro la próxima niña que nazca negra pues cuando le insulten o tengo un profesor que le insulten, etc. alguno de vosotros levantará la mano que es lo que yo estoy esperando que la gente empieza a levantar la mano y empieza a quejarse que también eso es un apoyo porque normalmente se empiezas sola que es mucho más que el 8 de marzo que podemos hacer muchas más cosas entre todos nosotros crecemos creyendo que a lo mejor teniendo ciertos estudios no sé qué o cuántos nos vamos a poder desarrollar como cualquiera de vosotras luego nos damos cuenta que por llevar hija o ser negra, etc. lo consigues un trabajo no puedes tener una pareja con estándar como cualquier tipo de persona no puedes tener relaciones personales etc. se te esta castigando constantemente solamente por el 8 de ser negra por lo tanto, para mi no es tan importante el 8 de marzo, lo que voy a hacer lo que voy a poner en mi pancarta sino es en el día a día en intentar empatizar con las personas y empezar a comportarnos como humanos eso como sociedad, como Estado pues empezar a apelcar ya acciones positivas que nos cubran nuestras necesidades como persona por nosotros también pagamos esos impuestos formamos parte igualmente de la sociedad entonces por un lado hay que trabajar en un sentido y en ese sentido de personas eso, humanidad que yo creo que estamos en un punto en el que está todo muy exaltado y al final no somos conscientes de que lo más importante es que somos personas sí es que iba a ver a la gente que la iba a aplaudir todo eso bueno, que és l'última pregunta i després deixem pas del torn de preguntes i com m'has mencionat l'estat de fet m'agradaria preguntar-vos perquè estem parlant d'un problema estructural i que ha quedat pretercal i amb altres lluites quin creieu que hauria de ser per a l'estat i sobretot les institucions per fer aquestes demandes que des de diferents col·lectius que s'haurien de lligar s'estan fent permetria una interseccionalitat efectiva, un canvi de drets un canvi de paradigma les institucions, moltes estan muntant aquestes setmanes activitats temàtiques amb el 8M i el feminisme i en moltes d'aquestes activitats impulsades per institucions no hi ha representació de diversitat ni a racialització ni a diversitat de classe quan s'estan fent actes amb dones emprenedores s'estan fent actes amb dones del món de l'àmbit de la salut on les diferents perspectives són molt importants en l'àmbit de la salut i s'estan fent dones blanques s'estan fent... sobretot les activitats que s'estan fent impulsant en l'administració moltes vegades ja fallen acaba funcionant millor amb l'administració quan coneixes a la persona la tècnica que hi ha en aquell departament o la persona que està allà que tens bon rotllo, que heu parlat d'aquests temes o que tens bon rotllo perquè teniu la mateixa visió del que sigui i veus que s'està fent bé però perquè s'ha de identificar la persona concreta que ho està fent bé que no perquè la estructura estigui funcionant llavors, moltes vegades són aquestes petites coses que s'està fallant en reconeixer quin és el principi de tots que suposo que és com la pregunta però tu no pots començar a ficar més unes després i a omplir de la boca parlant de diversitat quan no estàs atacant les diferències educatives que hi ha precisament perquè aquesta diversitat no està ben assumida i perquè no es corredeixen els factors de desigualtat que encara hi ha o sigui, quan tu en una escola doncs a les noies no sé si amb el cas de les noies negres el mateix però en el cas de les noies de família marroquina independentment de la religió moltes vegades se les anima més a estudiar un cicle formatiu que estudiar i anar a la universitat llavors després els professors podrán dir que els cicles formatius estan molt bé i que estan igual de reconeguts i tot el que tu vulguis però no l'estàs recomanant igual a tothom i si no l'estàs recomanant igual a tothom és que no el consideres igual de vàlid per tothom llavors aquestes desigualtats que es donen en l'àmbit educatiu són l'origen de les desigualtats en molts casos que venen després el cas de les activitats extrescolars que són molt cares i és una persona que està cobrant 1.700, 1.800 euros al mes o mes 20 euros d'excursió no són molts diners o 30 euros d'excursió fins i tot 5 euros d'una llibreta o 10 euros d'un llibre no són molts diners però per moltes famílies sí que és una desprésa que potser molts vegades els hi costi assumir i aquesta activitat extrescolar acabé tenint un impacte en l'educació de les noies llavors tots aquests factors desigualtats que comencen molt abans s'han de començar a corregir l'interseccionalitat el sistema de bec que és mateix de la universitat no pot ser que anis a la universitat i estiguis fins al maig sense saber si podràs acabar el curs jo no sé si això ha canviat ara però fa 3 o 4 anys era i fa més que vaig marxar d'aquí jo no el vivia així començaves el setembre i deies d'aquí al maig jo vaig fer-ne espero treure les millors notes possibles i que em doni la beca perquè això serveixi d'algú però si no jo el maig perquè no volia passar per la terra és que literalment era així o a lamedena he treballat, que no ho veus com el gran drama perquè és que pende la normalitat de moltes famílies però sí que això s'ha de corregir abans i llavors ja els comentaris i anècdotes de professors racistes ni a molts, de professors masclistes ni a molts però la correcció de com es plantegi l'educació perquè realment tingui igualtat d'oportunitats per a tothom encara és una assignatura apendent perquè és molt fàcil després dir vamos a hacer el día de la niña y la mujer en la ciencia. Y que haya referentes. Primero, porque estas valoran más la ciencia que al tres carreres. Això primer. Pero después, con vols que una persona estudie ciencias durante no sé cuántos años y facis recerca durante no sé cuántos años, si tú no la estás, no le estás a donar les mateixes oportunitats. Yo no sé. Yo creo que la estat en Garafallon reconeix el... Però bueno, suposo que és per la política que cortoplacista, que ens posa més a fer coses que es veguin molt ràpid, que no pas a corregir les estructures, que és que no és canviar-les, és que és corregir-les. O sigui, no pots agafar una estructura de treu, la imposa una altra, on tampoc reconegui la desigualtat. Això no arreglaria res. No sé. Sí, no, i a més d'això, o sigui, el que dius, aquesta desigualtat en l'àmbit educatiu, aquest treball escàs de la diversitat que es fa, que moltes vegades, en lloc de treballar per la diversitat, el que es treballa és la integració. Mal, no? I cuotes. Sí. Sistema de cuotes. Jo, a la mèdia, m'he sentit moltes vegades parlar d'això, i jo igual que tu, crec, no considero que les cuotes siguin una finalitat, no ho són, però són un mitjà. I de moment, tal i com estan les coses, necessitem cuotes per diversificar, perquè es reconegui el talent i la presència de persones diverses en tots els àmbits. Sense cuotes, de moment, jo crec que, com el que dius, com a mesura de correcció, em sembla interessant. Sí. Dejar clar que, per exemple, m'has fet molta gràcia quan diuen que les cuotes, com si fos algo innovador, lo és. Les cuotes ja estan reconociades o acceptades per el Tribunal de Justícia de la Unió Europea. Hablo molt de això perquè és el meu món, en realitat. I ja existe en nuestra legislación las cuotas, porque si no la mujer aquí no estaría trabajando, la mujer homogénea no estaría tampoco, ya existe. Entonces, crear nuevas cuotas, el Estado tiene la manera de o crear nuevas cuotas, o la cuota que ella se está aplicando, que es la que se llama la parida, o la cuota que ella tenga la algo más extensa, esa sería una medida, porque afectaría de forma transversal, como se está aplicando a las diferentes áreas de tu vida. Correcto, pero eso solo sería, pues, realmente se me va a ir más dirigido a la administración pública, que es la que lo cumple, pero luego tú te vas a una empresa privada y no se cumple esa parida muchas veces. Pero no es solo aplicar la cuota, porque si tú no aplicas la cuota, ¿qué pasa? ¿Qué empresa, hoy en día, ha sido condenada o sancionada por incumplimiento de cuotas? Això és un problema, consecuencias que no existen. En la educación, el profesor racista que te encuentras, evidentemente, pero... ¿Y qué solución tiene la administración pública? O, a lo mejor, esas personas que, por su experiencia, son racistas, que no pasan nada porque todos somos racistas, pues no tienen recursos, ¿qué recursos necesitan? Oye, pues crea planes de actuación, ante posibles, actos racistas. ¿O qué le vas a decir al niño o al estudiante? ¿Qué le vas a decir? ¿Cuando pasa alguna cuestión racista, qué le vas a decir? ¿No pasa nada? Crea espacios de resiliencia. Es decir, cuando ya te ha pasado eso a pequeños encuentos, porque a lo mejor esta persona no es, quizá, tan fuerte emocionalmente para poder asumir esa constante machaque social que está recibiendo. Revisemos el material docente, como has dicho bien, como bien has dicho, o bien en el ámbito de la universidad, que aparezcan decentes diferentes, o desde la primera edapa de tu vida, oye, que los cuentos sean inclusivos. Porque al final nos damos cuenta que la educación es importante, ¿por qué es importante? Porque a mí me han llamado siempre negra de mierda, correcto. El problema está en que tengo una serena de cuatro años y le siguen llamando negra de mierda. ¿Qué está pasando? ¿Qué está pasando? Es un problema de educación, también es un problema de casa, porque esta niña escucha lo que hay en su casa y no lo puede contrastar con nada porque no existe ese material con el que trabajar. Eso, por la educación. En el mundo laboral, sin palabras, me quedo. Porque ahora, cuando crean una nueva medida, que dicen, ahora sí vais a trabajar. Yo siempre miro y digo, ¿qué han creado ahora, a ver qué han creado? Currículum sin foto. O sea, yo voy a ir a una entrevista, llego, con el currículum y tal, llego, me siento y me van a coger. Señores, yo estaba en despachos de abogados que me han hecho entrevistas, mis compañeros la han hecho entrevistas del derecho civil, del derecho penal, del derecho... Y a mí la pregunta era... ¿Hables catalán? ¿Pero tienes papeles? ¿Pero tienes papeles? ¿Pero tienes papeles? O sea, que se supone que deberías de ser más garantista y sólo estoy aquí sentada perdiendo mi tiempo. ¿Sabes cuál es el problema? Que muchas veces no puede reaccionar. ¿En la estética? També he estado en despachos de abogados que me dicen... Antes llevaba a trenzas, pero me las tuve quitada porque... Me las quité, me las quité, porque vino el de recursos humanos y me dijo... ¿Esto que llevas? No es muy higiénico. ¿Qué haces? O existe jurisprudencia doctrina que hable sobre el despido por cuestión racial. ¿Eso existe? No existe. Entonces, faltan esas protecciones que nos tiene que dar... Pues claro quejate, claro quejate. Si no tenemos respaldo realmente no existe, estamos en constante creación y eso es lo que hace falta, que nos den estas medidas, estas pequeñas medidas, para poder paliar, porque lo mismo le pasa a una embarazada, lo mismo le pasa a un discapacitado. Y hoy en día queda mucho, pero van superando. ¿Cómo aplicando esas medidas que se llaman acciones positivas? No es para toda la vida, es una medida que es proporcional, porque tiene sus requisitos, proporcional y temporal. En el momento en el que nazca la equidad, esa medida o esa acción positiva, mejor dicho, y esa cuota desaparece constantemente. ¿Qué falta más en la educación? La comunicación con las familias, porque en nuestro caso somos privilegiados, evidentemente, nuestros padres, que son destes dientes de guinacotorial, no tienen problemas de comunicación, hablan el castellano. Pero quizás hay otras familias que sus hijos también nacen o no, pero no tienen esa comunicación, es muy importante, porque los padres también tienen que ser partícipes desde las primeras etapas, porque muchas veces también los migrantes, racializados, etcétera, no están del todo participativos, muchas veces la comunicación no es del todo. Incluir en los planes docentes también temas de la interculturalidad, porque al final nos ponemos a aprender matemáticas, ciencias, no sé qué, y luego la convivencia es lo de menos, se parece ser, hasta la escalera de vecinos. Empecemos a crear los núcleos, a fortalecer los núcleos más cercanos, desde cambiar la regularización de, por ejemplo, la comunidad de vecinos, insisto, es importante, porque la comunidad de vecinos, cuando nos reurimos, es el primer núcleo de la familia, por eso hablo de la comunidad de vecinos, y lo importante que es, desde el primer núcleo, con la persona a la que tú convives al lado, como está estructuralmente, según la regulación actual, los que bajan a la reunión de vecinos son los propietarios. Actualmente dependen qué zona viva de Barcelona, si te fijas, la mayor parte de la población que hay en ese edificio, o bien son inquilinos, o bien son extranjeros, etcétera, y no son propietarios. Entonces, venimos de culturas diferentes, quizás, si nos podemos sentar a hablar, podremos convivir mejor, pero aquí lo que se trata, todo esto, es de convivir mejor, y el Estado tiene una abigación, porque lo hice el 9.2 y el artículo 14 de la Constitución y todas las leyes que se han desarrollado. Yo quería hacer una apunte porque... ¡Ay, hola, tía! Remais y pique, que antes hablaba de ella, está ahí sentada. Yo quería hacer un apunte a lo que has dicho del tema de los cuentos, como esa forma de introducir la diversidad, etcétera, en las escuelas desde la educación infantil o la primaria, porque muchas veces también, cuando se habla de diversidad, vamos a trabajar la diversidad en los colegios, vamos a trabajar la diversidad en la sociedad, lo que se hace es hablar de comida y de música. Festa de la diversidad. Va a tocar. Festa de la diversidad. Comida de... Entonces aquí lo que se produce es un efecto de folclorización de las culturas, la folclorización, la exotización, y nos quedamos en eso. Y luego también pasa mucho eso de la educación primaria o infantil, metes a un niño de otro origen a preguntarle. Y en tu país, que a lo mejor ni en su país, porque el niño ha nacido aquí, y en tu país que se come. ¿Cuándo se come? Entonces estamos situando a un niño, a una criatura, le estamos poniendo todo el foco, todas las miradas, el peso de hablar sobre la comida de un país que a lo mejor ni siquiera conoce o no le apetece hablar de. Entonces vamos a buscar otras formas de trabajar la diversidad, y vamos a centrarnos también en daltres áreas, perquè sempre que parlem de diversitat, hem d'anar a la música i al menjar, perquè no parlem de figures importants, o perquè no fem una miqueta més de recerca, i mirem d'aquella cultura de la que volem incorporar coneixements, etcètera. Altres, no sé, altres, altres... Altres tot. Altres àmbits, altres referents, altres aportacions que vagin més enllà constantment de la música i del menjar, mirem referents a la literatura, mirem a la filosofia, mirem a la història, no sé, intentem sortir de la capsa de la diversitat guai, perquè, la música i la comida, qui no li agusta, intentem anar més enllà i oferir i que siguin els docents, els que fan la tasca de fer la recerca, i no posar tot aquest pes en una criatura que no té per què haver d'estar parlant de coses de les que potser no en sap res. Jo me'n recordo que vaig llenar al AESO, vam fer islam, a Història de les Cultures, i la profe em va fer com deu perquè li dava cosa, no saber, perquè era una profe d'història que havíem posat en repènter de religió, i va dir, estàs clar, està ben familat amb la musulmana, no li puc posar-me la nota, en realitat no tenia ni idea. Em va dir la superbona nota del meu privilegio, però sí que ara quan dius això de que és fan confestes de cops, sense conèixer, sense connectar una realitat d'aquí, m'acordava que sempre és com el meme, de que sale el tema de, bueno, en mi caso el XI, y supongo que él tuviera colonización, y entonces está la clase en plan, cuenta que sabes, o espera, no? Jo temo que nos toque, ¿sabes? Conforme van creando, o por cuestiones sociopolíticas, van nasciendo nuevos acontecimientos o catástrofes, etc. Y son criminalizados. Si yo siempre pido de verdad, que es súper egoísta, pues siempre pido por favor que no me toque, porque veo cómo nos comportamos socialmente, y que no se pone ningún tipo de remedio, porque es la información, cómo se da la información, criminalizando, sentar los mismos sectores, pero me encanta cuando da la noticia que dicen, hombre en ego, hombre ala, veo hombre tal, y luego, cuando es algo positivo, pues no. En el caso de los hombres se les criminalizan, y en el caso de las mujeres se las victimizan. Siempre se leen las mujeres racializadas desde la perspectiva de que son víctimas, pero que son víctimas que tampoco están haciendo mucho, como que no se reconocen sus propias luchas muchas veces. Otra cosa que me gustaría decir a aprovechar es, si puedo, me está pasando... Otra cosa que me gustaría decir es aprovechar hoy, para deciros que, que estamos al tanto de las redes sociales, aprovechando lo que la pasaba la compañera, que cuando veamos un comentario racista, como le ha pasado a las compañías que están aquí presentes, somos todos inactivos, y está todo en vuestro poder en la mano. Podemos contestar, podemos pedir que bloqueen a la persona, que la saquen del grupo, etcétera, etcétera, y simplemente impasivos miramos diciendo, uah, qué fuerte, pero no hacemos nada, ¿sabes? Aprovechemos que sois gente joven, que sois futuro, aprovechar para cambiar las cosas, y reivindicar y decir que eso no está bien, y ponernos en el lugar del otro. Moltes gràcies. Bueno, ara passem al torn de preguntes, que volgui fer una pregunta que xec la mà, i el pol passarà al micròfon. Si us sembla, recullim dos o tres i responeu. Vale. Un poco nerviosa, me va a costar. Tranquil·la. Havies parlado mucho sobre sentirnos parte de este margen, ¿no? ¿Cómo, o creíis en reformular el feminismo, de manera que estos márgenes acaben formando un frente unido, dejando un poco a un lado el individualismo, y centrándonos en que quizás, bueno, que al final el origen de todo y el sistema que sustenta todo, todo esto es el capitalismo? Les recullim totes. Sí, va, sí, em sembla bé. Hola, yo primero a tot tinc café, momento fan, ¿eh? Us tinc que dir que la majoria de vosaltres us segueixo ja per les xarxes, i que sou molt necessàries. Jo, el que deia de la producció Kilometrocero, jo de molta gent de més en ja no conec, però la gent que hi ha al meu voltant i això, la segueixo bastant i per mi és molt important, no? Jo vaig créixer en un barri, en el que era pràcticament la única família que no fos blanca, en el col·le només hi havia dos famílies que no fossin blanques, i jo sempre havia agradat escut amb la sensació una mica de... de què està passant-nos, estàs un poco loca, ara és molt sensible, tothom és molt apetxo, bla, bla, bla, bla. I llavors van arribar la xarxa social, i amb això vosaltres i entre d'altres, i t'adones que no, que no ets loca, que és racisme, entre d'altres coses, no? I llavors us vull felicitar, i us vull animar a seguir fent aquestes xerrades, no? I després vull que tots aquests nois i noies que estan aquí, que se sentin molt privilegiats, que ojalà els meus companys d'institut o d'universitat en aquest cas, així que haguessin parlat de tot això quan jo era jove, i els intentava parlar d'aquestes coses, perquè en general, parlar de feminisme gairebé no tinc gaire problemes, però quan introdueixo la part del racisme... és molt, molt difícil, no? I després, quan referència a el que parlàveu també, volia preguntar a les escoles, no? I jo el que ens deixo molt a les professors de les meves filles, és que s'hi han de dir que elles també formen part d'aquest país, i comento una anècdota petita, una amiga que, amb l'acabat que he creixut sempre i hem jugat sempre juntes, em diu un dia... Ah, jo pensava que li vas a poner un nombre de tu país, i jo pensava que Anna era un nombre d'Espanya. Clar, és que és ese goteo constante de que no eres d'aquí, no eres d'aquí, s'ha de dir que som d'aquí. I jo últimament sóc molt porpartidària i sóc de l'Àmpa, sóc porpartidària amb el tema de la diversitat cultural, i l'interculturalitat, perquè penso que això potser és pels pares, pels meus pares o potser, potser, perquè el millor sóc adoptat, i això ningú sap, però no pels nens. Els nens els ha de dir-te una mica altra vegada que tots siguin del que siguin, no són, no és la nina a Xina, seus pares pot que l'ocean, però no és la nina a Xina, és una xica espanyola o catalana com tu, i crec que això s'ha de reivindicar molt. I després, referent al que em li hau un poco, m'agrada parlar, referent a la pregunta de cara als col·les, que on puc buscar informació per poder-li traslladar a les professors, o als professors? M'he explicat? Sí. Com per crear algunes actuacions, com podem seguir pautes, diguem-ne. Sí, sí. Hi ha més preguntes, aquí al davant... Hola, s'escoltava. Abans que era la primera pregunta, em ves cap a la Jéssica i la decidiré que estic aquí. Ah! Gràcies. Sobretot les direcció, segueixo molt per xarxes, i he vist que parlaves sobre el síndrome de l'home blanc, el sabador blanc, que aquesta necessitat no d'anar sentit, doncs que està salvant, i volia preguntar-vos que si creieu que aquest síndrome o aquesta necessitat de que ho estic salvant a la gent, es pot traslladar el feminisme en sentit d'apropiació d'espais o de llocs culturals o més... per dir-ho d'una manera més d'un més tics entre cometes de les dones negres suafrodescendents. Vas parlar tu d'una experiència d'una dona, no que expliqui d'una dona negra que hi havia una altra dona que li deiau per cuidar els fills, no de portar així, sinó així, sinó que hi ha una... com una... ara ho explicaré, suposo, una necessitat de dir que vosaltres no ho feu i de la manera que ho feu, en tots els sentits, sinó que ho feu d'aquesta manera. I cap a la Míriam, no sé si això també es pot traslladar en el debat que s'està produint, que hi ha en el meu opinió, que no existeix, però en les quals les protagonistes són dones que no porten vel i que es posen a debatir si el feminisme, si hi ha el vel, és feminista o no, o fins i tot, si és contradictori, el feminisme, quan si realment existís aquest debat, crec que l'haurien de protagonitzar les dones en vel, i no sense vel. Hola, bon dia. Jo em dic Xiham, soc d'Origé en Marroquí. Jo vaig portar el hijab durant dos anys, després me'l vaig treure i tal. Fa dues setmanes vam realitzar un experiment social en el qual vam portar el hijab durant un dia i la veritat durant un dia ens va passar moltes coses. Vaig flipar. I una cosa que em va sorprendre molt és que vaig mantenir una conversació sobre racisme institucional, sobre les lleis, sobre les sentències que tracten els prejudicis i que hi ha resolucions a base de prejudicis. I justament una persona va intervenir i va dir que normal que se fan de lleis si roben les nostres ajudes, així tal qual. Va ser molt fort les reaccions més importants que vam tenir i després per... O sigui, no els vam demanar res. Van intervenir i sols i van dir però si us quittais el hijab és millor per a que siguis iguals. I jo crec com homogeneïçar. I jo crec que és això, els problemes de la nostra societat és que no està preparada per la diversitat. I això em molesta moltíssim, és com... I si sóc negra, m'he de pintar de blanc per a tu m'acceptes. I moltes vegades és això, que apartheixen des del discurs de jo vaig a estudiar integració, és pràcia la integració, però ho has d'integrar com arma negativa. En plan, regeixa els teus origens, regeixa tot el que et representa a tu perquè és mal. Perquè has de ser igual. I parlant del tema d'educació crec que és molt important i en comptes d'implantar programes per ajudar a professorar i els nens porten programes que donen respostes mediàtiques. Per exemple, el poderai, que no sé si coneixia el poderai, que busca els nens més radicalitzats. I jo crec que és això el problema, que la societat no sap intervenir, no sap realitzar el canvi. Nosaltres sabem, no volem victimitzar-nos ni res, però és això, quin seria el vostre en plan? La pregunta és com faríeu el canvi, no sé si m'explica. Sí, allà darrere hi ha una màxa, també. I al fons de tot, també. Hola, bona tarda. A mi m'agradaria saber quina és la vostra opinió, respecte al feminisme i la religió, en comptes que aquestes tenen arrels molt profundes, amb polítiques molt patriarcals, i m'agradaria saber això. Femnisme i religió, quina és la vostra opinió? Moltes gràcies. Hola, moltes gràcies. Em dic Dani i estic en el primer curs a l'universitat. I volia dir que m'agraden molt la xarla. I volia afegir que crec que en el tema de racisme i tot això, crec que cada cop hi ha més diversitat cultural, i crec que realment hi ha futur en aquest aspecte, i que cada cop es veuen més generacions, amb més diversitat, gent d'altres països. Jo, personalment, el meu pare és de gana, la meva mà és de Nigeria, però jo vaig néixer a Cadiz, però he viscut tota la meva vida aquí. I sí que hi ha coses que m'han afectat, per exemple, el fet que em digui Dani, que com que et dius Dani, una tonteria així, però per altra banda, per exemple, aquest primer any a l'universitat m'estan cantant, i dius que hi ha gent de tot i l'heràstia, aquestes coses, que realment estimulen el mateix i veus que la gent... Jo crec que sí que està preparada, obviament ja està el racisme, però crec que hi ha futur, i ja està. Última aquí davant. Hola, me llamo Marc, soy estudiante de políticas de igualdad de género, y bueno, la referencia la he hecho Jessica, pero es una pregunta más en general y es sobre cómo incidir la organización de las empresas privadas mediante cuotas sin restringir demasiado la libertad del propietario, que al final es el que decide crear la empresa y poner su capital, y bueno, en teoría, es su propiedad y es la organización que él quiera poner. Una última, vale, rápido. Te mufaré, va, això. No hi ha una altima de preguntes. Res, és una pregunta molt, molt curta, però com a comunitat universitària, molt previleixats amb molts aspectes, quines recomanacions i quins passos creeu que són els essencials per garantir espais no racistes, part de feministes? Comencem ràpid, no? La de feminisme i religió suposo que era per la Jessica, y la deciré, así que se la dejo a ellas, si es solo yo ya dentro con algo, pero supongo que era para ellas. Sobre los márgenes y el capitalismo, sí, yo estoy totalmente d'acord amb tu y creo que es on se está fallando. En reconeixen els márges com a iguals i no com a competidors, tots els márges entre sí, jo crec que hi ha márges que sí que s'han acostumat més a treballar junts, però a mi a daltres on encara coste. Un marge que jo crec que s'hauria de començar a treballar molt millor junts és el tema de diversitat en el norte d'Àfrica. Todo es margen, con diversidad de opiniones, pero todo es margen del norte d'Àfrica con circunstancias muy parecidas. Llavors sí que crec que aquí hi ha molta feina a fer, o serà molt més placentero per a tot el mundo. Si es fa així i reconeixen on es privilegi respecte a altres companyes des d'estar totes situades al marge, però això, sortint de l'individualisme, perquè és el que dius, al final tot és producte de consum, quan tu vas a fer activisme pensant que estàs fent activisme en una entrevista en un medi de comunicació gran i estàs en un grup de comunicació gran que s'està lucrant del teu discurs i al final no deixes d'estar aquí en la roda capitalista. I si entre més o no en seu moviment social és si precisament m'ha acompanyat d'un discurs o que de només d'un discurs col·lectiu, perdona, d'una organizació col·lectiva, o que de només en aquell nom concret que pot aconseguir moltes coses, però que al final quedi quasi en l'anècdota i en intentar buscar qui és el primer de cada grup que fa algo i és com no no espera, jo puc parlar del meu marge, però estic reconeixent la necessitat que hi hagi espai per tota la resta de marges i segueixo aprenent perquè segur que n'hi ha molts que em deixo fora, però jo crec que és molt important. Sobre pautes al col·le ho deixaré per la llàstica, però sí que hi ha United Minds, València, que és un espai cultural, tenen tota una bibliografia de contes infantils que es poden treballar. I sobre el debat del Bel, hi ha molt debat del Bel i a vegades es planteja com si fos un debat recent de fa uns mesos, però és un debat que porta literalment segles i és un debat que s'ha donat molt dins de la pròpia comunitat musulmana que segueixi com moltíssims debats que hi ha dins de la pròpia comunitat musulmana i que segueixi, que s'ha de donar i que s'ha de seguir fent el problema bé quan es fa des dels espais mediatitzats i no des dels espais aprenentats. Fero des dels espais de comunicació amb l'agressivitat que s'han viscut a les últimes setmanes, no t'he cap sentit per cap de les parts, fer-ho des dels espais d'aprenentatge no només és millor, sinó que és necessari. Sí que crec que en el cas de les noies musulmanes, en l'espai públic hi ha com una espècie de has de parlar sempre del Bel i tot el temps que perds parlant del Bel és temps que no estàs parlant d'una altra cosa. Llavors, jo per norma general i davant de la diversitat d'opinions que hi ha i contextos i intentar resumir una cosa en una frase en un context concret, és impossible intentar resumir el Bel, si és o no és, en base a intentar descriure per tot el món. És molt diferent del context d'una noia aquí, que el context d'una noia iran, que el context d'una... És que no té res a veure. Llavors, jo crec que tot el temps de l'espai públic que es perd parlant d'això és temps que no estàs parlant i aprenent d'altres coses. Llavors, si a mi m'encantés parlar del Bel, ho faria, però com que no m'encanta i m'agrada més parlar d'altres coses, doncs no tinc per què perdre temps, parlar d'una cosa que a mi no m'interessa, simplement perquè se m'està exigint. Jo també tinc dret a opinar i llavors allà sí que estàs construint el discurs que tu vols construir. I ja està, realment, les altres ja són per a altres persones. Bueno, jo començaré per la pregunta que m'agrada més, perquè és la meva, la del politòlogo. A veure on és, però no veu, ahir, vale. Entiendo la pregunta, es decir, ¿cómo podemos limitar a una empresa privada, Libre Mercado, ¿entiendes? ¿Era ese? ¿Cómo podemos incidir a las empresas privadas? Sí, vale. Sí, con la empresa pública es claro, como he dicho, por la ley de igualdad, que es abrecer las cuotas, por la empresa privada con la última reforma, porque antes se podía hacer, pero no llegaba toda las empresas. Vale, entonces la última reforma laboral lo que hace es conceder unos planes de igualdad a las empresas de más de 50 trabajadores. Anteriormente, con la antigua legislación, era 250 trabajadores. ¿Qué hace? ¿Qué es la esperanza de igualdad? ¿Se conceda también a la pequeña empresa? Claro, lo que me pregunto es cómo puedes conceder un plan de igualdad que no englobe toda la pluralidad. ¿Cómo se mide ese plan de igualdad? ¿Y qué sanciona hay por tenerlo? Lo que hay ahora es que esas empresas que tienen un plan de igualdad es como que llevan un pin por llevar, por tener esa paridad que hay en su plantilla. Para mí la propuesta sería que esos requisitos para que se te conceda como buena empresa, como buenas prácticas dentro del mercado americano, pues que fueran encaminadas a eso, a la intersección, que pudiera caber muchísimo más que no solo el género o porque tengas algún tipo de discapacidad. Esa sería una medida. Y luego, porque evidentemente no se les puede... El mercado es un poder que es muy difícil de controlar, evidentemente, y de regular. Por eso digo que realmente sería como de esa forma indirecta y buscando medidas que pudiera penalizar o buscando beneficios. Porque a final también lo verás en futuras asignaturas, pero normalmente se suele conceder por la discriminación, por razón de edad. Por ejemplo, algún tipo de beneficio fiscal a la empresa. Pues quizás hacerlo o más extensivo o seguir las mismas medidas, porque a final no funcionan del todo, pero sí que facilitan la incorporación. Por ejemplo, el parado de la incorporación. Luego, otra pregunta. No sé si t'ha quedado más o menos. Sí? Vale. La de Dani. Dani, soy consciente de lo que dices que evidentemente de cuando puedas estar estudiando tu o a cuando estás estudiando ahora, que los docentes o incluso tus compañeros es más barato, es más plural. Pero si filas me esprim, ¿vale? Te puedes dar cuenta de lo que estaba diciendo Miriam, que es la dificultad en el acceso. Porque al fin y al cabo, en mi mochila no solo es por razón de raza. Sufro la discriminación múltiple. Entonces, sufro la misma de clase que cualquier otro, etcétera, etcétera, etcétera. Y eso que hace que muchas veces luches por mantener la beca, que sin esa beca caes al suelo porque no hay colchón, y que muchas veces esa beca llega tarde. Entonces, ahí decimos que hay que mirar a ver si a lo mejor esa persona es la primera persona de la familia que llega a la universidad, que también sería importante, porque al fin y al cabo, hoy en día, la universidad lo que mira como criterios de acceso suele ser en la parte económica, pero no miramos más allá. ¿Qué está pasando? Porque, a lo mejor, y lo que digo, la primera persona de la familia, etcétera, etcétera, etcétera. Y es importante que también tenga acceso a esa persona porque la universidad es pública a todos. Y luego, la del centro, que no sé si la quieres contestar tu, lo de los centros de las escuelas, que ha preguntado a la compañera. ¿Cómo quieras, si tienes algo que comentar adelante? Yo lo único que decir, bueno, como has dicho tú antes también, que sería una manera de que los centros escolares pudieran conectar con las editoriales que existen, como en África, etcétera, conectar con ellos, quizá como para tener material que ya existe, que no sería de nueva creación. También ver aquellas medidas que están ejerciendo algunas mujeres de forma independiente, los PAM municipales actualmente, que hay algunas propuestas buenas, o como comentaba también aquí la compañera. Si eres docente, ojo revisar los carnavales que me ponen, bueno, una cosa. Revisar los carnavales, porque siempre me cuestión que no sé si mi apariencia física debe de ser un disfraz, pero bueno, eso es otro tema, y medidas así, yo creo. Que son pequeñas, pero que es fácil. Sí, sí, sí, vale. Bueno, pues venga, voy yo. La companya, que també comentava el tema de las escolas y todo eso, que feies incidència en el fet de dir que som d'aquí. Bueno, jo no sé si segueixes el Jason García López a Instagram. Bueno, ell és afrodescendent, ell és politòleg, i ell parla de la reivindicació de l'afroespanyolitat com a projecte polític, o sigui, sí. Perquè si no és el que parlàvem moltes vegades, bueno, el que hem estat comentant abans, aquest procés d'estrangerització constant, el que estem sotmeses, les persones que no són blanques, perquè sempre se'ns percep com de fora, com a nouvingudes, etcètera. Llavors, dintre d'aquesta reivindicació, de tu com a persona, que has estat sempre aquí, doncs aquest procés que proposa el Jason d'autodesignar-se com a afroespanyol, formaria una miqueta per aquí. Informació als col·les, doncs el que diu la Jessica, no? United Minds, que a més a Instagram tenen un... Els vídeos d'Instagram tenen una secció que es diu BookTuber, i recomanen molts llibres, també recomanen contes infantils, el tema de les auditorials, contactant persones que fan xerrades. El que deia la Miriam Abans, la Silvia Agüero, el tema de les maternitats racialitzades. Bueno, i si no hi ha tot això, establir protocols d'actuació antirracista, perquè no li passi el que li ha passat a la Camila, que al final ha guanyat el judici contra la Comunitat de Madrid, perquè el que deia la Jessica Abans. Què ha de donar a professors quan ve una niña negra la llaman? Negra de mierda, no, tu no eres negra, tu eres marrón. Això no és una solució. Llavors, potser, també, que surti des de l'AMPA per adreçar-ho a l'escola, a la direcció de l'escola, començar a redactar tots aquests protocols si l'escola no els té. Vull dir, que no sé, potser des de l'AFA es poden dur a terme diferents accions. White saviour al feminisme? Sí. Fin de la repressió. No. A veure, hem de tenir en compte que el feminisme és fill dels seus temps i el feminisme blanc quan surgeix amb les sofregets i la reivindicació del vot per la dona surt en un moment en el que Europa s'està expandint i està colonitzant altres territoris. Llavors, és hijo de su tiempo, per tant, les dones que en aquell moment comencen amb aquestes reivindicacions feministes que no escapan a les lògiques o a les creences que justifiquen la colonització i l'esclavatge de persones. El otro es inferior, yo soy mejor, yo sé lo que le conviene. Pues ahí lo tienes. Y 200, 300, 220 años después. Ya está. No sé qui veia la companya d'aquí darrere. Si soy negra, que se me ha oblidat el teu nom, perdona. Si soy negra, me tengo que pintar de blanco. Sí, sí, assimilación, pero no es una pintura de blanco en plan como el blackface. Es la llizament del cabell afro amb productes químics que ens enduen la salut i és l'enblanquiment de la pell amb productes amb un percentatge d'hidroquinona que aquí a Europa, en principi, no és tan hi permet que ens maten. I posa veu de blanca el telèfon. Posa veu de blanca quan ho parles per telèfon. Tu posa veu de blanca quan ho parles per telèfon? Com ho has de dir? Depende. Ha parlat moltes activistes, precisament afrodescendents, però americanes. Clar, sí, sí, sí, sí, sí, sí, sí, sí, sí. Parles català en lloc de castellà, si has de demanar documentació. Exacte. Si jo vaig fundant el pare a les Mossos, poso l'accent més català de tots, Catalunya central. Catalunya central. Sí. Llavors és tot aquest procés d'assimilació que no és de me pinto la cara de blanco, però sí dilueixo les meves, els meus trets identitaris, perquè si els dilueixo, sóc més acceptada. I és així. Vinga, otra. Feminisme i religió. Dónde ha sido esto? Vale. Feminisme i religió. Dónde està el problema? Sí. Jo crec que el problema no és tant amb la religió com amb les interpretacions que es fan dels llibres sagrats, que les interpretacions que ens arriben, si en el moment que s'escriuen els llibres... ¿Quién fue que escrivió la Bíblia? No lo sé. D'aigua. Dios. Vale. Dios dicta. I el otro avís no és a punta i no és un senyor. I ja està. I com que no és un senyor, al final les interpretacions de gairebé tots els llibres sagrats que s'estan fent, estan fetes en majoria per homes. Doncs això ja està, has viatjat. Jo no veig cap mena d'incompatibilitat, i és una cosa que a mi m'apena, no, amb dol, que es digui que les dones que aprofassem la nostra espiritualitat, jo sóc budista. Ah, plot twist. Què te parles? Llavors, evidentment, per la meva pràctica religiosa, no estic tan en el focus, com pot estar una dona musulmana, però quin problema hi ha en compatibilitzar la teva vivència? O sigui, si jo com a persona, com a dona negra, puc conjugar tot això, si la Miriam pot conjugar tot això, la seva espiritualitat, la seva pràctica feminista, que al final és la seva moda de vida, i una dona catòlica també ho pot conjugar? Potser que coincidissin fa temps. Vale, vale. És un nou lideratge. És que ho estava pensant i jo no vull liar, però crec que va vindre la sessió. Doncs per això t'ho he de contestar. No, o sigui, realment és un tema que donaria per moltíssim, i ja anem curts de temps, però sí que és veritat que ens costa molt diferencial, que és la espiritualitat de la religió estructurada, com la estructura religiosa, que és el que deia de decidir, que és masculinitzada en el sentit que les interpretacions, fins i tot avui, a segueixen fent per part d'homes, els estats teocràtics al final són estats masculinitzats, són estats on s'imposa una visió religiosa per aconseguir poder, dominació, etcètera, perquè dius que és a través de la religió, és perquè la persona estigui practicant la religió, sinó perquè li estàs dient, jo et dic que la religió et diu que ha de fer això. Doncs les dones musulmanes, la nostra pràctica religiosa és molt diversa també, però la pràctica religiosa, la teva espiritualitat, la teva relació amb la religió és una, la teva relació amb les imposicions que t'intenten fer en nom de la religió és una altra, i també en nom d'altres moviments, però tota aquesta imposició que s'intent de fer, aquestes interpretacions que sembla que han de ser tancades, que la religió diu que això és així, i per tant tu no tens dret a qüestionar-ho. Doncs el que s'està fent des dels moviments feministes dins de l'islam és recuperar les interpretacions femenines, feminitzades, feministes que s'han fet al llarg de la història, que són moltíssimes, que no són recents moltes, n'hi ha moltes que sí que són recents, però n'hi ha d'alguna que no, llavors recuperar totes aquestes interpretacions i crear també uns marges dins dels propis entorns religiosos, saps que hi ha gent que està molt còmoda amb les coses com són, però saps que hi ha gent que potser no n'ha estat tant. S'estan creant també aquests marges dins de la pròpia religió, hi ha molts moviments, no són els majoritaris, però n'hi ha moltíssims per tot arreu, i això jo crec que és com la lluita que tenim ara les dones musulmanes dins de les comunitats musulmanes, però la espiritualitat la vius com qualsevol altra persona creient, jo crec que és una cosa molt personal, i llavors les altres esferes de la teva vida també les vius amb el feminisme, amb l'anticapitalisme, amb el que sigui, però sí que dins de la religió hi ha molt més moviment que el que es pot arribar a veure en un debat a Espejo Público, 30 minuts, hi ha moltíssim coneixement, hi ha moltíssima argumentació, hi ha molta pluralitat de visions que és molt interessant, i tot això es perillosa, a vegades quan es diu, ara estan començant a fer una visió feminista de l'islam, és com, bueno, no és una cosa nova, és una cosa que porti molt temps, però que hi ha gent que descobrim tard, i els quals la descobrim, comences a buscar, i dius, això és xulíssim, realment, i allà on trobes la llibertat de practicar la teva espiritualitat, no en els llibres, editats gratis, per no sé quin és... Bueno, això. I en últim, ja per acabar, el Dani li volia comentar... Hola. Sí, d'acord, la societat és més diversa, però és equitativa? No. O sigui, el fet, és a dir, el fet que cada cop hi hagi més persones d'origen divers, no et garanteix, no garanteix en realitat, que totes aquestes persones amb diversitat ens sentim integrades, respectades, i tinguudes en compte en la societat en la que vivim, llavors jo crec que sí, evidentment, hi ha esperança, si no, jo no estaria aquí fent aquestes coses, perquè seria com, bueno, em perdia el riu, m'he quedat a mi casa i ja està, però la diversitat, per ser, no, simplement, perquè i sigui, no garanteix a re, des del meu punt de vista. Li pudeu ajustar el micro? Sí, sí. Jo ja tinc 41 anys i ja... Un moment tenient. Gràcies. Gràcies. Des del començament? No, bueno, que ha fet un treball... Sí, sí, vale, havia fet un treball sobre això, sobre la diferència entre multiculturalitat i interculturalitat, i que hi ha altres països on, realment, aquest procés ja està més avançat, i que pots veure que hi ha barris on, realment, ja de tot i que no és com més utòpic, i jo crec que aquest procés aquí també s'abandrà, però, òbviament, no serà d'un dia per a un altre, i que això que crec el mateix que tu, que si realment hi ha esperança. Molt bé, gràcies. Doncs, bueno, per acabar, m'agradaria dir unes paraules, una vull agrair la presència de les ponents i el seu compromís amb l'ajuda feminista i les diferents lluites que heu anat mencionant, al llarg de l'acte, a tot el públic, a la Facultat de Ciències Polítiques, a debat punor, que ja ho puc fer igualtat per poder organitzar aquest acte, i m'agradaria recordar que el feminisme, bueno, és el que han estat repetit, i ja és un moviment que busca canviar estructuralment la societat, no es tracta de posar-se un pin o un llacet lila una vegada l'any, sinó que es tracta d'adquirir un compromís amb totes, i entendre que per una societat patriarcal implica una associació de poder que agreus el paper de les dones, i, a part d'això, hem de sumar-li qüestions de discriminació, de raça, de classe, d'identitat de gènere, de sexualitat i de capacitats, i per aquest motiu, com el feminisme és divers, i, pareixement, perquè ho és, el defensarem amb l'orgull, per l'ana i per totes, i, com a últim punt, que el 12 de maig vindrà l'Àngela Davies a l'universitat Pumpeu Fàbre, ja que li concediran el doctorat Honoris Causa, i, per seguir amb el tema de l'enfamilisme interseccional, doncs que serà un acte molt especial. Això és veritat? Sí, no m'he mentit, no m'he mentit. Enserios? De veritat, eh? Però pot haver-hi. Oh, l'invitadíssim. Com a gant, sí. Bueno, moltes gràcies a tots.