 Jeg skal have i dag for at give et par bud på, hvad det er, der gør, at man kan være tilfredsmyndighed i allerdom, eller lige fremha' det, man kan kalde en lykkelig allerdom. Lykke eller være lykkelig er et begrepp, som vi alle sammen kender og kan forholde os til, og de fleste har også hørt, at danskerne skulle være de lykkeligste mennesker i verden. Det har man fundet ud af ved at spørge en masse mennesker hverden over, hvor lykkelig de er, og så rejne ud på, hvor lykkelig folk, de svare er, eller ja, de mener man er. Og der er man danskerne så de, der svare de lykkeligste. I en samtagsunderstøj så har man set på, hvad der er fra faktorer, der er forbundet med at sige, at man er lykkelig, og der er man fundet ud af, at for eksempel i grove, varme, sociale relationer til andre mennesker, altså til et godt forhold til familier og venner, er forbundet med, at man er lykkelig, at man har et arbejde, at man er glad for, at man har et religiøst tilhørsfolk. Forhold er nogle af de ting, som folk siger de er lykkelig. Jeg tager også ting som med personen selv, som det er at have det godt med sig selv, at være optimistisk, at være udadvendt, som også er mere udbrindt af det lykkeligste i mennesker. Til gengæld har man fundet ud af, at det er ligegyldigt med hvor mange penge man har, det vil sige, det er ikke godt om mange penge, men når man har et vist niveau af penge, så bliver man ikke lykkeligere at få flere penge. Det er også ligegyldigt, hvilken ras man har. Det er ligegyldigt om man er mand eller kvinde. Og det er ligegyldigt om man er ung eller gammel. Og det sidste er det, der er interessant i denne her sammenhæng. Hvordan kan vi egentlig forstå, at et menneske, der er 20 år, har lidet foran sig, alle muligheder åbne, kan være lige så lykkelig, eller minde sig selv at være lige så lykkelig, som en, der er 85, som har lidet størstelen af sit liv, og som det er jo med de skavankere, som allerede om nu flyver med sig for de fleste mennesker. Vi ved, at den normale allering er forbundet med nogle skavankere, nogle sygdomme, nogle former for funktionsnedsættelse. Kroppen meldes, og det er velkendt for os altså, at vi ikke kan løbe lige så hurtigt som en kunde. Man kan ikke bære den samme melde. Man ser ikke så godt, man hører ikke så godt. Det er altså en normale alleringsprocessor, som et værdt menneske i allerede om vi oplever. Det er for det meste ikke betydet, at man ikke kan oprettholde en normal hverdag, hvor man gør de ting, som man plejer at gøre, bare man så får en forbehold for de ting, som man har fået svært ved at gøre. Et modbildet til den normale allerede om er den patologiske allerede om, hvor folk bliver svært svækket. Vi kender demendte ældre, som ikke kan huske sin omgivelser, huske sin daglige liv, hender de svært fysiske ældre, og for mange giver det sådan et skræmmebildet for, hvad allerede om er. Men det er ikke den normale allerede om. Den normale allerede om handler om, at man er nogen ting, man kan, og nogen ting, som man har fået svært ved at gøre. Men et andet modbildet til den normale allerede om er den vældløkket allering, eller det som man bringes kalder successfull aging. Det er en allerede om, der er kendet sig ned fedt ingen, eller kun minimal reduction i forhold til tidligere. Der er måske nogen, der kan huske at have set Ellen Benson, der har ledt med sine botter 100 år i almindelig livskraftig kvinde, som blev portrateret i det her, og som tror jeg for mange stød, som idealet for, hvordan man kunne leve som gammel. De fleste af os kender også for vores eget liv. Ældre og mennesker, som er gazærlige, og de kan leve i det fundsærlige måde. Fra mit dreget familie er jeg så heldig at have en slægning, som efter at ha' passeret de 95 stedet væk, kan rejse udlandet nogle urem året, og kan køre bil, og kan tage sig af sine yngre venner, når de falder i sneen, og ikke selv kan lave mad, så kan han køre ud og hjælpe dem. Han kan spille på sin musikinstrument, og på alle måder være en forbildet for yngre generationer, fordi hvis man nu skulle forestille sig en måde at blive ælter på, så måtte det da være idealet. Men selv en person som han, der er exeptionel på mange måder, har også oplevet ting og sover i tilværelsen. Han har mistet to husdor. Han har haft en kraftsygdom, som hvis han havde ledt for 50 år, eller fyldt 50 år tidligere, han ville være død af for nogle år siden. Han leder stadig med en dårlig ryk, som kan forhindre ham i at komme rundt i perioder. Men de ting, som livet har budt ham og de problemer, har han alligevel formået at overkomme og kunne oprathålle en daglig tilværelse, hvor han kan mange ting. Og det, der gør ham særligt, er ikke kun det held, at han ikke er blevet alvorligt fysisk, eller mentalt svækket. Det, der gør ham særligt, er lige så høj grad, at han psykologiske set har været i stand til at overkomme de ting, som livet nu har brugt til ham. For eksempel så, når han har lyder med sin dårlig ryk, så i stedet for at klage over den ofte mulige forgæmmertræning, så tager han i fitnesscenter i sit lokalt samfund, og træner med de yngre personer der, og på den måde modarbejder, eller om man skal vanker ved en aktiv indsats for hans anden side. Og det er det, der er i, jeg tror, den psykologiske mekanisme, der gør, at man overkommer de forhindringer, som livet stiller i, der gør, at man kan blive ved med at bevare livsdefra siden, i allerede om trods dit tab, som livet nu fører til en. Et eksempel på en af de her livsløbstehorier, er sockmodellen, som står for selektion, optimering og kompetition. Det er en teori om, hvordan vi håndterer livs besværligheder. Ikke kun i allerede om det, det er det væsentlige ved det her. Det er ikke noget, som vi når vi bliver 5 og 4 år, og står over for etab, vi første gang skal finde en måde at håndte det på. Det er noget, der foregår over hele livet, hvor vi udvikler os som mennesker, og udvikler de måder, vi håndterer verden på. Selektion er, når vi vælger noget ud, som er vigtig for os, noget, vi vil fokusere på, noget, som vi beslutter os for, er et mål for os i vores liv. Optimering er, når vi vælger at bruge vores ressurser på det mål, vi har stillet os, og bruger vores tid og krafter på at nå det mål. Og kompetition af de mekanismer, der træder af kraft, når livet trods alt viser os, at det ikke er altid, at vi kan nå de mål, vi sætter os. Hvis man skal tage et eksempel på, hvordan det kan fungere, så er kun det at være den lille dreng, der bestutter sig for, at han vil være fodboldspiller. Han vil spille på landsholdet, og har set landsholdkamp i fjernsynet, og spiller fodbold med sin far. Han beslutter sig for, at han vil være fodboldspiller. Han vil være inde i fjernsynet en dag og spille fodbold. Han begynder at gå til fodbold. Han optimerer sine ressurser, fordi hvis han skal være en rigtig god fodboldspiller, så skal han spille meget fodbold. Han skal gå til træning. Han skal i træningslejre. Han skal bruge sine fritid og sine lommenpenge på, og blive som bedst mulige fodboldspiller. Der sker altså det i mange små drengesliv, at når de bliver tidnætere, så uanset hvor meget tid og energi de har brugt på at spille fodbold, så viser det sig, at de ikke er talent, og der vil nå landsholdsniveau nogle siden. Man når til et sted, hvor man ikke kan nå længere, med de ressurser, man har om at erkende det. Her er det så, at man bliver nødt til at kompensere, fordi ellers har man brugt til en ressurser på noget, hvor man ikke har nogen sted af hende. Denne lille dreng, han kan bestyde sig for, det er virkeligheden, at det er kammeratskabet, og det er der, at vi er berømt. Der var vigtigt for ham. Han kan bestyde sig for, og han kan spille i rockband og lære at spille gitter. Han kan finde ud af, at fodbolden er det vigtigste, mere end det. Han kan blive amatur af fodboldspillere, og træne fodboldhold senere hen. Han kan på andre måder forsøge at nå det mål, men han er nødt til at kompensere for, at det ikke er hans oprindelige mål. En udbygning af sockmodellen, er livslipske teorien om kontroll. Det er en del som tager, eller en teori som tager som grunddag, at menneskernes dybeste motivation er, at vi vil kontrollere den verden, man lever i. At det, man gør i handlinger, den måde man handler på i verden, har det effekt, at man kan kontrollere den verden, jeg lever i. Kontroll er vores dybeste motivationfaktor. Man deler kontroll så op i to typer af kontroll. En primære kontrollform, som handler om, at jeg gerne vil beherske verdenen kring mig i yderkontroll, at jeg ikke kan gøre noget i verden, og så giver det sådan, som jeg forsøger. For hvis jeg går ned og forsøger at starte min bil, så forventer jeg ikke, at bilen starter, men også, at jeg kan køre derhen, og jeg vil det mig, der behersker den verden, jeg lever i. Den anden form for kontroll er den sekundære kontroll. Den form for kontroll, hvor målet er, at beherske sig selv, at sætte sig nogle mål, at udvælle sig nogle værdier, som man vil leve sit liv efter. Hvis vi tager eksempel med drengen, der gerne vil være fodboldspiller, så når han vælger at være så mål, at han vil være fodboldspiller og tilægger det en særlig værdi, så er det sekundære kontroll. Når han så går ud på banen, og skudder til bolden, og spiller fodbold, så er det et forsøg på at udøve en primære form for kontroll. Det er begge tilfælde selektive former for kontroll, altså man går ud selv og vælger noget, der er vigtigt for en, som man gerne vil kontrollere. Problemet var så, at når livet en gang imellem er sådan, at man ikke kan, nå det mål man sætter sig, det mål man selv har valgt, så skal man i gang sætte nogle kompensatoriske former på kontroll. Kompensatoris primære kontroll er nogle kontrollstrategier, man anvender, når man ikke kan beherse den yderer verden, som man gerne vil. Når jeg opdager, at de begynder at sætte sådan nogle irriterende små priskildte på varene, så jeg ikke kan læse dem nede i supermarkedet mere, så vil min forsøg på at kompensere for det, det kunne være, at tage et par læsebriller med, næste gang jeg skal i supermarkedet. Er det kende, at jeg ikke kan helt det, kunne tidligere, min kapacitet ikke er til det, så må jeg bruge nogle andre hjælpmedler. Hvis man går dårligt, stadigvæk, så vi kunne klare sig selv at købe ind, så kan det være, at det hjælpmedel man skal tage i brug er, at gå ud med en rullator, selvom det er ens forfængelighed imod, at skulle gå med en rullator, men det ville være en vildighed til, at forsøge stadigvæk at kunne beherske sin omverden. Det kunne være, hvis man har problemer med at holde på vandet, og det ville kunne begrænse en i en social udfoldelse, at man er kendt, at man var nødt til at bruge en blæ, og så ville man stadigvæk kunne oprettholde den omgang med andre mennesker, som man egentlig gerne ville udenfor sit eget hjem. Hvis man ikke er i stand til at i værksætte en form for kompensatorisk kontroll, så vil de tab, der rammer en, og de begrænsninger, der de medfører for ens liv, betyde, at man til stadig højere grad har mulighed for at leve i verden, og ud af kontroll over verden, som man gerne ville, og det ville jo så betyde, at allerdom vil indskrænge ens liv, og ens livsmuligheder. Men det behøver den ikke nødvendigvis at gøre, netop fordi man har mulighed for kompensatorisk kontroll, og især kompensatorisk sekundær kontroll, som er muligheden for at regulere sig selv, er en måde, hvor vi kan udvikle os hele livet, at vi kan regulere vores ønsker, og de værdier, vi tillægger til, vi kan regulere, hvordan vi reagerer på ting, det er et område, hvor vi kan vokse livet igennem. Så hvis man skal se en viste grafisk, så kan man se, at på den råde linje her er forsøgt afbildet, hvordan vores mulighed for at oprettholde primære kontroll, altså beherske verdenen kring os, den stiger fra bandom og ind igennem voksenårene, og så som følge af den normale alderingsproces, som vi alle sammen går igennem, så vil den mindskes, måske den ikke vil gå i null, men den vil falde i allerdom. Men den sekundær kontroll, evnen til at regulere os selv, evnen til at udvikle os, evnen til at kende os selv, og vores begrænsninger, og vores styrker, det er noget, der kan vokse livet igennem, helt ind i den høje allerdom. Så man kan se, at selektion, optimering og konversationsproceser, det er noget, der foregår løbende, fra man er ung til man er gammel. De mål, man sætter sig af, de midler man forfølger dem med, og mål man håndtere sin midderlag på igennem livet, former den person, man er i allerdom. Psychologisk set foregår en udvikling om hele livet mod, hvad de regulerende og kompensatoriske kontrollstrategier, og det er de her sekundær kontrollstrategier, der gør, at man kan håndtere tab og sygdom på en måde, der er adoptiv, og som kan være med til, at man opret holder lysteforsiden i allerdom. Og den sekundær kontroll, altså det at sige hjemme nase, det at ting nu er nu, som de er, det kan være i form af allerdom, en taknemlighed over det liv, man har levet, at man nedregulerer sin mål og forventninger til, hvad det er fremtidens, skal byde mig, men samtidig, at erkende op er taknemmelig for, det, der er sket i livet indtil dag. Og på den måde kan man, når man tænker over, hvor tilfreds man er med sin liv, stadigvæk må være frem til, at man er tilfreds med det. Hvis man skal blive rigtig klog på, hvad det er, der giver folk en god allerdom. Så er en ting teori, og en ting er, at spørger folk, der er blevet gamle hvad, de selv mener, der er, der har givet dem, et godt liv eller en god allerdom. Den eneste måde, vi kan blive virkelig kloget på det, det er faktisk ved at følge folk, igennem hele livet. Og det er der nogle få undersøgelse, der har gjort. I en bog, der hedder A. T. Vade, har George Wallens skrevet, om tre store studier, der er lavet i USA. Det første af de studier, startede allerede i 1920, og fulgt af deltagerne, i 68 år, og der har også lavet, to andre studier, selv som har startet lidt senere, og fulgt folk helt frem til 1000-skiftet. Det vil altså sige, at de her mennesker er blevet fulgt, igennem hele livet, og det vil også sige, at vi har sådan ideer om, at folk, de deltagerne, der har klaret sig godt i allerede om, hvad det er, der kender sig under dem, i forhold til de, der ikke har fået nogen god allerede om. Det er meget væsentligt det her med, at man kan se på folk, når de er noget frem til allerede om, fordi folk har tidt en anden ide om, hvad det er, der har givet den det gode liv, end det man ser. Et typisk eksempel er, at fra studierne her, også viser, folk, der har et alkoholproblem, eller alkoholiker, de vil tidligt sige, ja men, grunden til, at jeg blev alkoholiker, det var, at min kone forlød mig, eller grunden til, at jeg blev alkoholiker, det var, at jeg mistede mit job. Hvis man så ser på folk, op ser på, hvad de egentlig hadde svaret, eller hvordan man kunne se på den 10 år tidligere, så kunne man faktisk se, nej, de dræk allerede, inden kone forlød den, fordi de dræk, de mistede deres job, fordi de ikke kunne passe deres arbejde ordentligt, fordi de dræk, så rækkefølgen er, hvad der var årsag og virkning, og simpelthen blev det om, derfor, at de her resultat, og så også særligt interessant, fordi det, der vist sig, i undersøgelserne her, var, at det var ikke, de jo heldige ting, der skete folk i livet, og gaten med dårlig allerede om. Det var omvendt. Det var på den måde, at uanset, hvad der skete i livet, hvis man var heldig, og møde nogle gode mennesker, der kunne hele de stød og slag, som det havde gaten, så fyrte det også til en god allerede om. Så man siger, at det er ikke det negative, men det positive, der sker, der betyder noget for os, om vi får en god allerede om. Hvis den effekten af en lykkelig barndom får to sig igennem livet, så når man nåede til midt i livet, omkring første allerede, så betyder det ikke så meget mere, om man havde haft en god eller dårlig barndom, men det betyder noget, om man havde mødt nogle mennesker, og dannet nogle relationer til dem, som gjorde, at man kunne overkomme, det barndom havde været ved en. Derfor havde det selvfølgelig også betydning, at man som menneske, havde en evne til taknemlighed at kunne lukke andre mennesker ind i sit liv, og heller ikke overraskende, så viste det sig, at noget af det vigtigste var, at have et godt ægteskab. Et godt ægteskab, fordi ægtefælden er ofte den person, den politiske relation, der er tættest på om i støtten, men det var nu ikke den, alle der blev gift, og derfor galt det også for folk, der ikke var gift, hvis de havde venner eller relationer, som var tæt på på den måde. Men et godt ægteskab, kun i 50. salon, forud sige, om man havde et godt liv, når man var 80. 30 år senere, var det en bedre predictor af et god allerdom, et fysisk mål som kolesterolive, og en god allerdom, altså ikke kun, at man er tilfreds med at lide etterdom, men også i denne her sammenhæng, at man er en fysisk fungeret godt i etterdom. Alkoholmisbrug var den ene faktor, der var den største hindring for at opleve en god allerdom. Og det var ikke mindst, fordi det så udtik de nære relationer til andre mennesker. Og så, interessant nok i forhold til, hvad man kan gøre, når man begynder at komme, nærme sig allerdom, så ser du ud til, at hvis man efter pensionsalon, altså når man får lød det aktiv arbejdsmarked, så betyder det noget, at man kunne få nye yngre venner, og at man kunne lære at leje og skabe altså, at man kan sige, at personen med den gode allerdom er engageret i andre, åben for nye idéer, og hjælper andre i den udstrækning, det er muligt. Har en mund og tolerans over for allerdoms begrænsninger, at kende og aktivterer behov for hjælp, og det er selvfølgelig nødvendigt, at kende og aktivterer behov for hjælp, fordi ellers vil man ikke kunne kompensere, altså bruge de kompensatoriske strategier. På den form for automatis, som nu er realistisk, og bevare initiativ, og det er selvfølgelig klart, at hvis ikke man bevare initiativ, kan man heller ikke bevare kontrol, som var en vigtig farfakte. Skulle man oprettholde hummer, og bevare junden til at leje, bruge tid på fortid, og hende klede derfra, men bevare nysgæd for fremtiden, og så det med, at bevare kontakter, nærheden med ganenvende venner fordi nærværet, og samværet med andre mennesker, er en måske det, der har allers størst betydning for, om man har et lygtigt liv.