 Jeg vil gerne dele et filosofisk dilemma med jer, som tager udgangspunkt i et spørgsmål, nemlig, at det værer og dreppe ind og lavede døg. Og der vil jeg trække på noget filosofisk forskning, der nok i første omgang vil virke bizarre, men jeg håber, at meningen sådan ville blive klar hen af vejen. Nu forestillede jeg sig, at jeg havde en nevø, som havde afet den store familieformu. Og i øvrigt så var jeg der som mig, der stod forrest i køen til formu. Så kunne man forestille sig, hvis ikke man visste bedre, at jeg ville begynde at gøre mig nogle tanker om det hensigtsmæssige at få skaffet min nevø af vejen. Og så kunne man forestille sig til nære, hvor jeg faktisk handler på det, fører det ud i livet. For eksempel snirrer jeg mig ind på badværelset på et tidspunkt, hvor min nevø er i karbadet der, og så trykker han ned under vandet indtil han er druknet. Og så får det til at fingere det som en ulykke, og får det til at se ud som det, og kommer i besidelse af formuen på den måde. Der er nok ikke mange, der vil være ret tilbageholdende med at få dømme min handling, og sige, at den er i hvert fald morars forkeres, og at det ville være et udtryk for, at jeg er et svært slet menneske. Så kan man forestille sig i en variation af historien, hvor jeg egentlig har den samme plan, jeg går ud i badværelset for at drukne min nevø der, men så ser jeg til min store glæde, at han glider i badkader, slår baghovedet mod karakanten og synker bevistløs nedunder vandet. Og så gør jeg det, at jeg sætter mig på en skammel ved siden af badkader der i nogle minutter og sikrer mig, at alle livstejen er ophørt, og så kommer jeg i besidelse af formuen på den måde. Og det er selvfølgelig nogle ret morbide historier, sådan at gå og overveje. Der vil jeg sige til mit forsvar, at der i den virkelig verden desværre findes historie, der er langt værre end det, og jeg vil også sige til mit forsvar, at det ikke mig, der har fundet på historierne her, de skyldes en amerikansk filosof ved navnet James Raytales, der lanserede dem tilbage i 1955. Det kan jo rejse en række spørgsmål, hvis man ser på de der to variationer af historien. Man kan få det første selvfølgelig spørge, at den ene handling varer end den anden. Og der ved jeg per erfaring, at de fleste har det sådan, som jeg selv, som den virkelig person, ikke person i tankeexperimentet, men sådan som jeg selv har det med det, at der ikke er nogen afgørende forskjellere, at det er sådan set lige slemt, det den fiktive person her gør i de to scenarier. Og det er sådan set det der anledning til det filosofiske dilemma, fordi det er jo pegeratning af, at der ikke er nogen relevant forskjellere på, om man dreber en person eller lader personen dø. For i det ene tilfælde er det, at jeg dreber aktive personen ved at trykke nivøen der nede under vandet. Og i det anden tilfælde lader jeg ham dø. Der er det nogle andre omstændigheder, der kunne sige såværende svareligt for det. Dilemmet opstår så, fordi vi på den anden side rækker andre sammenhænge, lægger ret stor vægt på den såndring der, og siger, der er en afgørende forskjell på, om man dreber eller lader dø. Eller i det mindste håber vi da, at det forholder sig sådan. Fordi i rigtig mange hensegner kunne man jo sige, at vi faktisk lader mennesker dø ovenkøbet i stort omfang. Vi må jo indrømme, at der var en hel masse, vi godt kunne gøre for at redde mennesker, der dør azult rundt omkring i verden. Men det gør vi ikke. Det ondlader vi at gøre, og i den forstand lader vi jo de her mennesker dø. Og der vil vi på den anden side være fuldstændig klar på, at det, der ikke er det samme, som at vi aktivt rejste ud i verden og slog de mennesker ihjel der. Der er da en afgørende forskjell på, om man dreber eller lader dø. Så der synes at være en spænding eller et dilemma i vores moralske overbevistninger. Man taler her lige frem om en doktrin, altså en læersætning, som man kalder for doktrinen om handlinger og ondladelser, eller mere konkret, simpelthen den der påstand, det er, at være og drebe ind og lade dø. Men det synes jo ikke at være et forsvar, der ville være åben for mig, hvis jeg blev anklædet for det der med, og have lavet min nødvød råkne. Så kunne jeg jo ikke sige, ja, det er selvfølgelig måske ikke. Det ser ikke så godt ud, men i det mindste dreft jeg har mig ikke. Det var en ulykke, og så lå jeg ham ganske vist dø bagefter. Der ville de fleste af os nok reagerer ved at sige, det er der er fuldstændig irrelevant. Det gør ikke en relevant forskel i den sammenhæng her. Det, du var ude på, det var at skaffe din nødvød er vejen for egen vinding, og derfor er det helt klart moralsk uforsvareligt. Nu er der sådan en sammenhæng fra det virkelig liv, hvor den her doktrin om handling og onlader, så den har spillet en virkelig afgørende rolle, og det er i diskussionen omkring dødsjælp. Der er rigtig mange mennesker, der vil sige, at det at lave mennesker dø i den forstand, at man onlader at behandle på dem, hvis de under all omstendigheder er døende, og det kun vil forlænge deres lidelser. Ja, det kan være moralsk forsvarelige. Det er det, man typisk kalder for passiv dødsjælp. Så der vil man sige, det er i orden at lave mennesker dø i sådan en situation der. Men der er også rigtig mange mennesker, der så på den anden side vil sige, det er ikke det samme, som at det så kunne være forsvarelige, aktives og afkorte menneskers liv, med det man altså ville kalde for aktive dødsjælp. For eksempel med en dødelige indsprøjning, sådan som det praktiseres i, for eksempel i Holland. Og det er det synspunkt Rachel's ønskede og udfordret med sine artikeler. Det er det, der er baggrunden for, at dødevidenskabelige tidskræft ikke. Fordi han siger, dem, der argumenterer på den måde, som siger passiv dødsjælp, det kan være i orden, fordi det er at lave død, men aktive dødsjælp, det er forkert, fordi det er at drebe. De argumenterer i virkeligheden, ligesom den passive ungel, kunne man sige. Og der har han jo så vist med sin tanke eksperiment, at selve den der sondring mellem handlinger og undladelser, den gør altså ikke et udslag i tanke eksperimentet. Så det kan man ikke udenvidere tage forgi ud. Man kan ikke udenvidere sige, at bare fordi at sten er en undladelser og det andet er en handling, så kan det ene være forsvarlig, og det andet må være uforsvarlig. Der må ligesom mere til. Så han har på den måde altså rejst den udfordring for det, der er et meget udbredt synspunkt, at passive dødsjælp er moralsk forsvarlig. Kan være det. Og aktive dødsjælp er moralsk uforsvarlig. Og det er det, det er en udfordring. Det er bestemt ikke et knockdown argument. Det har ikke fået modstanderne af aktive dødsjælp til bare at lægge sig flat ned, men det har jo sat, det har rejst spørgsmålet på en ny måde, fordi man altså som modstander af aktive dødsjælp er nødt til så at vise, at der er en relevant forskel på de her scenarier, vi har i dødsjælps-situationer, og så scenariet med den griske umby. Og der er jo i hvert fald én nærliggende forskel, synes jeg, nemlig at det, der er kendtegne ved unglen i begge varianter af historien, det er jo, at han har en virkelig unskapsfuld hensigt eller intention. Så det, der ligger bag både handlingen og undladelsen, er den her unskapsfulde hensigt. Og det er så måske i virkeligheden af det, der gør udslaget. Og det er på en måde skygget for forskel mellem handling og undladelser, eller overdøver det i det tilfælde her. Man har tale om, at det har en slags slatsjammer effekt, der altså knuser handling og undladelsesdoktrinen her. Og der er sagen jo, at i typiske dødsjælps-scenarier, der er intentionen en helt anden, og så håber vi jo i hvert fald, at læger og pårørende vil det bedste for den dødende patient. Og det er altså derfor, at den der faktor med den unskapsfulde intention ude af billedet. Og det viser jo i hvert fald den interessant ting, at man kan måske ikke sådan abstrakt bare isolere sådan nogle faktorer der, og så sige, de giver altid et bestemt udslag i forhold til vores etiske bedømelse. Vi er altid nødt til at vide noget om, hvilke andre faktorer, der er på spill i casen eller situationen. Og derfor er der egentlig den opbyggelige morale i det, at når filosofor og andre skal komme med moralske bedømelser af den slags ting her, så er man nødt til at sætte sig detaljeret ind i de konkrete omstendigheder i sagen, og det er ikke nok bare at kunne trække sådan et end doktrin op af hatten og så bedømme det på grundlade af eksempelvis den her handlings- og underlagelses doktrin.