 I dag skal vi snakke om personlige udvikling og ansvar i forbindelse med personlige udvikling. To begreber, som det er vigtigt at tænke sammen, fordi når vi tænker om personlige udvikling, så er det ofte, vi har det der billede af, at det er noget, der bare handler om mig, og ikke andre. Og det handler om personlige karriere og individualitet, uden at man tænker på fællesskabet. Og derfor er det vigtigt at kigge på udvikling og ansvar samtidigt, når man beskæftiger sig med de her begreber, hvis det også skal kunne fungere i den bredere sammenhæng i samfundet. Og så kigger på de omstendigheder, vi lever under som mennesker fra fødsel til død. Så er det klart, at der taler om en udviklingsproces, der taler om en biologisk udviklingsproces, en modningsproces, hvor man starter som barn og bliver ung, og kommer i puberteten, og vokser op og finder sin vej igennem livet. Og det er også tale om, at man er nødt til at tage ansvar hele vejen igennem den der livsproces, hvis det virkelig skal være en tilfredsstillende livsproces, og hvis det skal være en effektiv process, som også ender med at blive interessant og betyde noget i den bredere sammenhæng. Og det at tage ansvar kan lide mærkeligt, hvis vi ser på små børn, for eksempel. Men vi ved at selv små børn, som ikke udviser initiativ, som ikke er aktive og i den forstand tager ansvar på deres egen lille måde for deres egen livsudfoldelse. Selv små børn vil ikke trives særligt godt og udvikle særligt godt i forhold til dem, der er initiativ rige, og i den forstand kaster sig frivilligt ud i skæbnens klør. Tilværelsen er forskellig for os. Det er klart, at vi kan møde store udfordringer. Det er klart, at vi kan opleve kriser gennem livet, hvor vores udvikling er blockeret. Og ikke mindst i ungdomsorderne vil der ofte være stor usikkerhed for bundet med alle de valg man skal træffe, når man siger farvel til den, trykke barndom og overbevisning om, at hvad fatter gør altid det rigtige og skatter bestemme selv og besluttes selv. Og det er blevet stadig vanskeligere for mange unge, fordi der er så meget, der skal tage stilling til, fordi verden er så kompleks og så mange valgmuligheder. Så det er svært at vide med nogen lunde sikkerhed, hvad man egentlig skal beslutte sig for. Og dermed vil mange også have den der oplevelse af, at det kan være vanskeligt egentlig at tage ansvar for noget, fordi hvordan skulle man kunne gøre det nu, hvor man ikke rigtig kan oversku, hvad der foregår. Men det er altså helt nødvendigt, at man gør det, og at man møder tilværelsen, aktivt, frivilligt, initiativ rit og ansvarligt, hvis man vil nå noget. Og det træffer sig så heldigt, at hvis man gør det, så vil man kunne forvente en lang, række gode oplevelser samtidig. Og psykologien peger blandt andet på en række gode oplevelser, som understøtter personlige udvikling, som jeg kort vil skitzere nogle hovedområder fra her. Blandt andet ved vi, at der er noget, der hedder positive emotioner. Positive emotioner er kortvarige tilstande af behag, som vi oplever, og som typisk afspejler, at vi er sunde og række. Det vil sige, at vi har ordentlig kroppen, ikke for mange fremmedlemere, ikke for meget feber, og at vi har ordentlig hovedet, ikke for mange frustrationer, ikke for meget kæres i hovedet. Og der er mange forskellige slags positive emotioner, man kan nævne, men det kan give en fornemmelse af, hvad det handler om, hvis vi priserer kronologisk på det, i en bestemt betydning. For eksempel kan man kigge på positive emotioner, der knutter sig til foretiden. Det er sådan noget som stolthed over et eller andet, der er sket, eller tilfredshed over et eller andet behov, der er blevet dækket, eller en eller anden afklagede i forhold til ens forældre, der ikke synes, man var god nok, men nu har man det godt med det, eller hvad det er nummeret at være. Den slags behagelige følelser, oplevelser kalles positive emotioner, som er knutter til foretiden. Der er også positive emotioner, som angover her og nu eksklusivt, og som er sådan noget som at man hygger sig, eller nyder en god midt af, eller en udsigt, eller god musik, eller simpelthen føler fysisk velvære i situationen. Og det er også, hvad at leve for i sig selv, kan man sige. Ligesom folk kæmper for at blive tilfredsstillet, og kæmper for at blive afklagede, og gerne vil kunne se tilbage på sykser med stolthed, så er de her aspekter af at hygge sig her og nu, er store betydning for os selvfølgelig. Og endelig kan man se på positive emotioner, der knutter sig til fremtiden, som blandt andet innebærer sådan noget som tryghed og tillid og optimism og håb, om at det skal nok gå godt, og at uanset hvad der sker, så skal der nok få det til at fungere for det. Det plejer jeg, og i hvert fald så har jeg tillid til, at det nok skal blive godt, vil det give sådan en ro i maven og en følelse af, at jeg er godt på vej. Og det er sådan, at når mennesker oplever det her, så vil det være tilbøjligt til at blive en selvopfyldende profeti, altså en slags placebo-effekt eller en rosentale-effekt, som det også om det hedder, fordi man tænker positivt om fremtiden, så stiger sig ansøgneden for, at man faktisk også vil lykkes med det, man sætter sig for, alene af den grund. En anden form for trivsel eller en anden form for oplevelse, der styrker personlige udvikling, er den her længerevarende fordybelse, er noget, som er så interessant, at man er tilbøjligt til at glemme tid og sted, som sidder taler man om flow, når man er super angageret i noget, og man taler om det der med at være i sonen, eller ind i musikken, eller ind i line, eller ind i Harry Potter hele weekenden, hvis det det handler om, hvor man er dybt angageret i et eller andet interessant. Og det tager typisk tid at komme ind i sådan en situation. Det er ikke ligesom med vinerbrød, hvor du tager en mundfuld, og straks har du det godt, fordi sukker smager godt, synes du. Det tager noget tid at komme ind i en bog, som vi alle sammen ved. Man er simpelthen nødt til at mobilisere noget discipline, typisk for at læse de første sider, men mindre der virkelig er et godt catch på side 1. Og på samme måde, hvis man skal blive god til at spille gitar, eller god til at være med i en holdsport, vil det være vigtigt, at man træner nogle basale færdigheder, før man får adgang til de der rigtige store og fede oplevelser. Og den der længerevarende fordybelse er næsten ens betydende med, at man udvikler sig kraftigt i situationen. Hvor de her positive emotioner mere er en slags forsætninger for virkelig at kunne udvikle sig, og mere sådan ved ligeholdelsesfunktioner kan man sige, eller hyggelige rammefaktorer omkring ens liv her nu, så kan man sige, at den der fordybelse i substansen, hvor man er fuldt på og fuldt koncentreret, og udnyttes sin potentiale er fuldt ud, er typisk næsten ens betydende med, at man lærer effektivt, at man er kreativ, og også at man tager ansvar at forstå til alt, hvad der foregår i den situation. Exemplar, som vi altid om kender, er sådan noget som lej, hobbyer, læsning, sport, spændende arbejde, som jeg aldrig har nævnt. Og det er ikke en form for højde punkts oplevelser, som man kun kan forvente at opnå fågang i livet, men noget som man kan forvente at få del i hver dag, hvis man indretter sig efter det. Om lidt skal vi høre, hvordan man kan indrette sig på en måde, så man sandsynligt gør mange af de der oplevelser. Det er også sådan, at når man er totalt fordybet, så er man i en tilstand, hvor man kombinerer det at være optimalt udfordret, med det at være fuldt koncentreret. Om lidt skal jeg forklare nærmere, hvorfor det er tilfældt. Men det siger sig selv, at barn der er ind i lejen, er ind i lejen på en måde, som ikke underudfordrer barnen, så barnen kider sig. For sådan barn vil jeg have få let lejen hurtigt. Og det er heller ikke en situation, hvor barnen er overudfordret og er bange for at være med, for børn, der er bange for at være med i lejen, vil også være tilbøjligt til at smute. Det er en situation, hvor man er optimalt udfordret selvfølgelig, samtidig med, at man er fuldt på, og som børnene siger, at man er ind i lejen. Det samme gælder for unge mennesker, som udvikler sig i deres fritid eller i deres skolearbejde eller i trænergærning. Det vil være situationer, hvor de oplever at være fuldt på og hvor de yder deres bedste, som er hele grundlaget for, at de gider frivilligt at deltage i de her ting. Og at de gider engagere sig og tage ansvar for de her forskellige aktiviteter. Og endelig er der en tredje form for oplevelse, som er den her mere vedvarende oplevelse af, hvordan livet er. Som er sådan en form for højere mening i tilværelsen. Oplevelsen er, at man hører til i en større sammenhængere, som man kunne kalde en oplevelse af social eller existentiel orden. At fundamentet, så at sige, er på plads i ens tilværelse. Og der er også nogle kendetegn ved det, som man kan nævne. For eksempel det, at man føler sig hjemme i sociale fællesskaber. Hvis du føler dig hjemme i sociale fællesskaber, så vil du være tilbordeligt til at opleve meningsfullhed alene af den grund. Hvordan kendetegn det er det, at man oplever, at man gør en forskel, at ens bidrag, ens personlige bidrag, faktisk betyder noget, og at det er derfor vigtigt for andre, at man disciplinerer sig og gør noget for, at bidrag også. Og den form for disciplin, der knytter sig til det, kunne man kalde meningsfull disciplin. Og som jeg nævnte før, er det enormt vigtigt for at opleve mange af de her ting, at man er i stand til at disciplinere sig. Det lyder alle sammen som sådan et stort lystkatalog. Men for at få adgang til de der fordybede oplevelser, for eksempel at læse en god bog, må man disciplinere sig. Og for at få adgang til et fællesskab eller til det at gøre en forskel i en større sammenhæng, er det klart, at man må tage sig sammen og yde en indsats. Men det gør folk også gerne, fordi også mening, også den der oplevelse af og betyde noget i en større sammenhæng, er noget, der bærer lønnen i sig selv, og derfor er det ikke noget folk oplever som tomt eller som kold disciplinering eller noget, men typisk som meningsfull disciplinering. Og det er enormt vigtigt at skældne mellem meningsfull disciplinering og meningsløs selv disciplinering. Meningsfull selv disciplinering, det er det der med, at man vil op af bjerget, og det gør godt nok rundt i benene, og man puster efter hverdage, så er det noget, man hver skridt tæller, og der er en tilfredsstilelse forbundet med den der progression, med den der succes, skridt for skridt, som opvejer, mere end opvejer, smerten i benene eller i lungerne. Og på samme måde, så er det sådan, at man vil opleve, at hvis man gør sig umage med skolearbejde, og oplever at komme frem af hele tiden, eller man leder en gruppe børn, eller en gruppe unge i en sportsklub eller sådan noget, og oplever, at selvom det er hårdt at slide, så når man nogle mål under vejs, som gør det hele værd. Så vil man opleve, at den der disciplin, man investerer i det, ikke er spildt. Og omvendt til skrækkeradvarslet, hvis man oplever det modsatte, nemlig det, man kunne kalde meningsløs selv disciplin, så er man i en situation, hvor man indordner sig under noget, man bare skal, men man kan ikke se mening med det, og betaler en meget høj pris for det. Man betaler bl.a. den pris, at man mister en vis form for selvfølgelse. Man vil gradvis, hvis det står på i lang tid, mest fornemmelsen af, hvad man selv mener, og man vil gradvis bremse sin egen udvikling, fordi man vil ikke få løst til mere, at det er det, man nu bruger tiden på. Så vidt det overhåller sig gør, at skal vi undgå, når vi snakker personlige udvikling, og hvis vi ønsker personlige udvikling, skal vi undgå at komme i situationer, hvor vi slider og slæber, uden at kunne se pointen i det. Så det er altså tre former for personlige udvikling, tre former for oplevelser, som styrker personlige udvikling, som alle sammen er bærlønne i sig selv, kan man sige, og som alle sammen bør være en del af moderne pedagogik, moderne ledelse og moderne træning, hvis det er det, vi kigger på, på en sportsplads. En grafisk måde at illustrere det her på, er den her model, som viser en tilstand, hvor man er optimal udfordret og er i flow. Og grunden til at tage den her velkendte model med, det er, at den på en måde illustrerer de her tre typer oplevelser i én grafisk illustration. Det gør de på den måde, at hvis I forestiller jer, at I er i en situation, hvis du forestiller dig, at du er i gang med et eller andet fedt projekt, som virkelig giver mening for dig, du ser lyset derude, du ser et perspektiv for dig, hvis du lykkes med det her projekt. Og hvis du lykkes med at indrette dig på en måde, så er du fuldt engagerede. Og oplever den der fordybelse og flow i processen. Ja, så kan man sige, at så vil du være en situation, hvor det du er i stand til at mobilisere, den kompetence du samlet set har, alle de ressourcer du samlet set bringer til bords, i form af, for eksempel, din uddannelse, din erfaring, din selvtillid, din energi, og din sociale kapital og sådan noget, at alt det matches ret præcis med graden af udfordringer, du står overfor. Således, at du bliver nødt til at være oppe på tæer for at klare udfordringen, samtidig med, at du, i og med at du er oppe på tæer, oplever at være fuldt koncentreret om aktiviteten. Det var det vi nævnte før, vi var inde på før, at i den her situation, som man så kalder flow, som tider eller sonen eller noget andet, der vil man være fuldt engageret, og hele ens opmærksomhed vil være bundet på aktiviteten i den situation. Det er udoverværende ekstremt interessant situation at være i, så selvfølgelig også en meget effektiv situation at være i, for det siger sig selv, at hvis man for eksempel kigger på børn og unge, som er en situation, hvor de er fuldt fokuseret på substansen, samtidig med, at de bringer deres forudsætninger, fuldt i spil, så vil de lære effektivt med stor sandsynlighed. Men de vil også være kreative i den situation, fordi når man er heroppe og presser sig selv hårdt, så vil man være tæt på den her grænse til at lave fejl, kan man sige. Man vil være tæt på den her grænse til at være overudfordret, og opleve at det, der foregår, overstiger ens evner. At de udfordringer, man står for, overstiger ens evner. Og mange tænker, når de lige hører den lille historie, at det skal vi undgå. Det er jo ikke sjovt at være angster, det er jo ikke sjovt at være overudfordret. Men det er det faktisk, hvis blotdisk er kortvaret, og hvis blot man ikke taber ansigt derved. Og det kan vi se, hvis vi for eksempel studerer, hvordan børn leger. Så kan vi se, at den måde de leger på, det er ikke, at de sidder hernede og er underudfordret og kæder sig. Det er heller ikke, at de er oppe og er i panik og løber skrine rundt. Nej, det er en situation, hvor de er til pas udfordret, hvor de er ind i legen. Og hvor det, der giver gyset i legen, det, der giver oplevelser i legen, det, der giver dem, gør legen interessant, det er, at de hele tiden prøver nyt, at de bygger tårne, som så vælter, og så prøver de igen, og de fejler og fejler og fejler, og de prøver og prøver og prøver. Og når de leger farlige leger, så er der også udtryk for, at de oplever den der glæde ved at mærke gyset heroppe. Men det går jo godt, så de tør godt at komme tilbage til den farlige lege. Så det lille barn bliver smidt op i luften af sin far, og hænger det op og kigger ned på far. Hvad er det så, at det er interessant i den situation for det lille barn? Ja, det er jo udover, at det er sjovt, at far for en gang skylde leger med mig, at jeg ved jo ikke helt, om han griber mig. Og det er klart, hvis far bare taber barnet en gang, så giver barnen ikke den lege mere. Så det er en hård fin balance, vi har med at gøre her. Men det er tydeligt nok, at oplevelsen af det der gys er en meget stor del af oplevelsen af, at det er fedt at være i gang med en proces. Og det, at det er fedt at være i gang med en proces, er for de fleste en forudsætning, for at de får lyst til mere af det. Derfor bør man have fede processer i skolen, derfor bør man have kreative processer i skolen, som afspejler, at man er nødt til at prøve nyt hele tiden for at klare sig. Og derfor skal man være utroligt forsigtig med at undgå at skabe kulturer i skolen og i ungdomsordene og i det hele taget i arbejdslivet, hvor folk er bange for at prøve nyt, hvor folk er bange for konsekvenserne af at være kreative og prøve nyt. For det vil betyde, at de vil afholde sig fra. Ikke bare at tilnærme sig den her linje, som så vil være en markeringslinje, der skældner med, om det er fede liv og det er angstprovokerende liv. Men de vil for undgå at komme tæt på den linje, og faktisk som regel lægge sig hernede og fedt spille og accepterer at spille sikkert, så bliver man da ikke fyret i hvert fald, eller så er der i hvert fald ikke nogen, der griner af, end hvis man gør et land forkert. Men prisen for at spille sikkert og lægge sig hernede og være underudfordret, er ikke bare et kedeligt liv. Det er også et mindre læreridt liv, det er et mindre kreativt liv, og det er et mindre ansvarligt liv, fordi hernede lægger man ikke frivilligt. Og først og fremmest i det forhold til dagens tema, det er et liv, hvor man udvikler sig mindre og mindre interessant, end man vil gøre, hvis man lov heroppe. Hvad kan vi så gøre til sidst her, for at organisere os på en måde, så vi oplever mange af de der oplevelser? Det er forskningen faktisk ret præcis, og der er seks kriterier for, hvad der typisk er til for, at man oplever de her læreride og kreative, nydeligtsfulde og engagerende miljøer, og dermed udvikler sig. Og det er seks kriterier, som både understøtter vores behov for engagemang og frihed og initiativ bottom-up, samtidig med, at de understøtter, at man faktisk når de mål, og lever op til de krav, som man er underlagt. Så der er både noget til top-down og bottom-up, vi organiserer sig efter de her principer, og de ser ud til at være så allmengyldige, at man betrækter det, som fælles menneskelig i universaler, altså træk, som deles af hele menneskigheden. Her kommer de hurtigt. For det første er det vigtigt for at opleve flå og engagemang og personlige udvikling i den fede betydning, at der er gode muligheder for at tage initiativ og styre sig selv under ansvar for omgivelserne. Lægk mærke til, at der både gennem det her princip tages hensyn til behov for bottom-up, til at optimere frihedsgraderne for dem, der er med her, samtidig med, at det understøtter, at man lever op til de rammer og regler, og normer, som man nu indgår i på en arbejdsplads, eller i en anden sammenhæng. Så er det vigtigt, at der er mål, som er konkrete nok til, at man kan se dem, og som er interessant og meningsfulde nok til, at de giver energi. Hvis det kan umelbart mærke, om det giver energi og forfølger de mål, som de går efter i hverdagen. I sport, for eksempel, er det meget lett, at mærke om to stolperne overlægger, giver energi, og du kan observere det meget tydeligt på ungerne, om de begynder at bevæge sig, eller ej, når de ser det der mål. Så den bør det også være i bredere betydning i samfundet, når vi snakker udvikling. Det er, at vi indretter os på en mål, så målene faktisk giver energi, og folk flytter sig efter dem. Jeg unfører det, jeg har fortalt om før. Det er simpelthen ikke henseksmetigt for nogen parter overhovedet opstille mål, der ikke giver mening, og som ikke giver drivkraft. Fordi det indebærer en modvillighed, en følelsag jeg gider, som næsten med sikkerhed vil føre til lavere præstationer, mindre udvikling, mindre ansvarlighed. Så det er vigtigt, at der er lidt regler, og der er to grunden til, at regler er vigtige. Det ene er, at gode regler understutter, at man når sin mål. Så har en eller anden ambitiøst plan om, at vi skal have kreativitet, og innovation på vores arbejdsplads. Så laver nogle regler, så folk kan agere kreativt, og så folk kan agere innovativt. Det værste, du kan gøre i den situation, det begynder det teilstyr af folk, som om de ikke skulle være kreativt, eller ikke måtte opfinde noget selv. Så spænder du ben for dig selv. Det er vigtigt at være opmærksom på, at sådan noget faktisk sker, selvom det lyder som Monty Python. Det er, at det giver tryghed. Folk, der ved, hvad de har at gøre med, og hvad takt og togende er, har meget lettere ved at ge bæret sig, end folk, der er usikker på, hvad de grundlæggende regler er et sted. Vi skal så bare være opmærksom på, at reglerne må ikke vokse så stor. Det gør de tit, så de bliver biokratiske, og kommer til at stå i vejen for os. Og så er det vigtigt, at der er flexibilitet, i forhold til den her flowmodel, vi sover før. Hvis du er op i det her angstområde, at du relativt hurtigt kan gøre noget, enten vokse med opgaven eller skru ned for udfordringerne, så du kommer tilbage i en passende udfordringstillstand. På samme måde, hvis du keder dig, at du hurtigt kan gøre noget, først og fremmest opstøg større, meningsfulde udfordringer, som betyder, at du kan bruge dit potentiale fulde ud. Og så er det vigtigt, at man løbende har en fornemmelse af, hvordan det går. Hvis du spiller fodbold, så er det klart, at det er vigtigt, at vi løbende har en fornemmelse af, om vi skoer, om der har bolden, om det går godt, om vi er i form og har styr på kampen, eller vi ikke har styrket på kampen. Og på samme måde i fritidslivet, familielivet, arbejdslivet, vi har helt grundlæggende det der behov for at opleve sekund for sekund, hvad der foregår. Og vores sansarberat er selvfølgelig den bedste indikation på, at det er sådan, vi er bygget. Og så når vi organiserer os, når vi arbejder, når vi tager ansvar for andre menneskers velbefinder, så er noget, at vi er nødt til, hvis vi vil have succes med det, at tage hensyn til, at folk skal have en fornemmelse af, hvordan det går hele tiden, fordi det er en forudsætning for, at de kan få blive aktiv i situationen. Og der skal vi så specifik være opmærksom på ikke at udmøge hinanden, når vi evaluerer. For hvis man får feedback, som virker udmøgende, så er den instinktive forhånd hos de fleste, at så prøver vi at undgå at få feedback fremover. Hvilket vi svaret til, at man prøver at undgå at sandse, fordi man har så noget ubehageligt. Det hele sidste, vi har brug for. Men det er vigtigt at nævne, fordi der er mange eksempler på arbejdspladser og andre sammenhænger, hvor folk udmøder hinanden, når de evaluerer på en måde, som faktisk græmmer en del ud af kampen. Og endelig er det vigtigt, at man kan fjerne de straherende faktorer, så man kan koncentrere sig. Det siger sig selv, at den her engageret fordybet tilstand er en oplevelse, hvor man er på og hvor man er fuldt koncentrat. Og derfor kan det ikke nødt noget, at man tillader, at folk bliver forstyret i den her tilstand. Og ikke nok mere, at det selvfølgelig er kvalitetsmæssigt det bedste for folk at være fordybet i noget. Ikke nok mere, at folk ofte oplever, at de bedste prestationer bliver skabt, når de er fuldt koncentreret om et eller andet. Det er også sådan, at hvis vi tænker bag på livet i bred betydning, så vil vi ofte tænke på de bedste oplevelser, som oplevelser, hvor vi faktisk var fuldt fordybet, og hvor vi ikke blev distraheret af uvæslig forhold. Så når vi står over for nye udfordringer i livet, skal finde vores egen vej gennem livet, så er det sidste, vi har brug for, det er at gå i stå. Det sidste, vi har brug for, det er ikke at tage ansvar på vores egen udvikling. Men det er også vigt at vi er mærksom på, at som verden er, der er vi i rammer og kontekster, som er en karakter, hvor der er rigtig meget, vi ikke har styr på os selv, og vi er nødt til at stå sammen, og tage ansvar for en større udvikling for at lykkes med det. Så personlige udvikling er ikke bare et spørgsmål om mig, det er et spørgsmål om os, og stærke fællesskaber er ikke bare et spørgsmål om at være ens, det er et spørgsmål om at frigøre inden de videre.