 Després de 25 anys de vida, la Uniós del Pumperofabra ha agafat en penta ànims per decidir obrir el públic. Un patrimoni que per motius de manteniment i motius de seguretat no ha estat possible fins ara obrir. Estic molt contents perquè ho fem el dia abans, el dia d'intervenció dels museus. Una de les dues únicas capelles laiques que hi ha al món, que és la que Antoni Tapies va decidir fer per encàrrec de la Uniós del Pumperofabra quan va néixer. Un espai que ell ens confronta a la vegada amb objectes i el com que té l'aparença d'una pintura. Però és més aviat un espai per retrobar-nos a nosaltres mateixos, amb una mena de duplicitat del joc on un parla amb un mateix. Hem recuperat una part del patrimoni, que és el vídeo, que ha nascut com a resultat de fer un editing de gairebé una cinc hores de gravació de tot el procés d'instal·lació i de creació de la pròpia sala de reflexió. Difici pòstil, una mena de laverint, d'arcs de mig punt, preciós, espectacular. Un edifici de Josep Fonseré, però sobretot hi ha la figura d'un gaudí molt jove que va ajudar Fonseré a fer els càlculs i que segurament algun dia sabrarem la importància que el propi gaudí va tenir no només en els càlculs d'estructura, sinó en l'especte final de la vida. Aquesta és l'oportunitat de veure l'art en un context diferent. El propio Tapies lo dice, el art al servicio de la sociedad y de la reflexión en torno al mundo y en torno al futuro. Per mi un dia emblemàtic, a l'universitat d'un boufabre, necessita fer sentir que és un concepte transparent, un concepte fàcil de conèixer on ni pot anar tothom, aquesta mena d'initiativa amb l'art. És una invitació als ciutadans de tot el món que ens visitin. Per mi és un pas de gegant que hem fet avui i que ens ajudarà en moltes altres coses que l'OMS necessita per continuar progressant.