 Inden jeg nu introducerer næste taler, så vil jeg bare sige, at der var et år, hvor, altså det får at sige, det her rum, det er jo meget kirkeligt, og det er det mindre meget om predkestol, så det var et år, hvor hele sjangsten var overstået, og så kom jeg ud, og så stod der i en lille barn og snakket med far, og det var så mor der blevet læget, og så sagde barnet, hvor er mor, og det vidste faren så ikke, kan vi ikke spørge ham, det er præsten. Så det er jo lidt kirkeligt over det. Det er også for at sige, at den næste taler, tror jeg, har valgt at være på guldet, fordi det kan han helst nemlig også være sådan lidt mobil og dynamisk, når han præsenterer, og med de indledende bevægninger, så er det meget stor fornøjelse at introducere dagens fæsthaler, læge, journalist og sundhedskorrespondent på Danmarks Radio, Peter Kvorsup Geisling. Peter har en uddannet jordens både som læge og som journalist, og simpelthen ved, så har Peter haft sin karriere med at formidle ud over sig patienter, har han også gjort det, gør han også, men formidler sundhed, og de fleste kender ham jo nok fra mange roller, værtroller i DRs populære program og så som lægens borer, havde det godt, og imvider så er han manden bag hele den sundhedstækning og den plattform, som DR kører lige i øjeblikket. Det er den side Peter i nok alle sammen kender. Den anden side Peter, som jeg vil våge på, står ikke alle sammen ved, eller er, at han er far til en specielt ting. Han er nemlig far til vores medicinerevyr. Under studiet er kæmpet Peter for at skabe noget nyt liv på fakultetet, og det var en anden tid ind i dag, hvor det var lidt mere hierarchisk på flere forskellige måder, så det var ikke altid let med Peter, han gav op, og han indøgnede sig hos dekanen, og så fik han faktisk med et par hurtigt driblinger, lov til og penge til at starte noget af, der hed medicinerevyren, som havde sin debu i 1984. I resten af studietiden var Peter meget regageret i revyen, og han har skabt det, jeg vil kan en sabbevendende succes, som stadig væk for nøg og mange af os, hver eneste år. Faktisk så lever medicinerevyren i bedste velgående, og er landens største revy af sin art, og som en også den bedste. Med de her ord, Peter, så vil jeg lade dig få ordet. Hvad sko? Stort applaus til Peter. Tusind tak. Er hjertet tusind tak for invitationen til at give alle sammen kæmpe, stor krammer på den her flotte, flotte dag. Jeg synes, det er ufatteligt godt gået, og nogen af jer er jo mønsterbryd og oven i købet, nogen af jer har ikke læget i familien. Jeg kunne forstå mig, at der sidder forældre, som er endnu mere berør, der er så stor en dag som i dag, at det også er lykkes at få slet ud det fag ind i familien. Jeg kan huske, allerede, at jeg viser, at jeg taler om det lige før. Det giver mig et visst, hvis jeg bygte det her. Jeg har kun stået i den her sal eneste gang. Det var dengang, jeg selv skulle aflægge i ellyftet tilbage i 1900, et eller andet. Og det sjov var, at det serviet var ekstra stor, fordi den tale Jonas har holdt. Det var mig, der holdt den dengang. Jeg vil sige, Jonas, din tale, det var noget bedre end mine. Og den tale, jeg så holder nu, den holdt hans høstrup. Og det første, han sagde dengang, han skulle sige god dag til os alle sammen og til lykke, det er alle læger for gravsten på deres samvittighed, der må bare aldrig blive så mange, vi kan bygge et hus af. Og det er sådan, det er venner. De eneste læger, der ikke laver fejl, det er dem, der ikke har hænderne op all om. Man kan sige, universitetet gør, hvad man kan for at klare på til at minimere den slags efteruddannelsen, gør det sammen. Men nogen af, jeg vil ende i medierne søgelys for dårlige pressvarmtale, rydde fortsider. Det kan simpelthen ikke undgås med det fokus, der er på sundhedsvæsen. Og derfor vil jeg gerne holde overgivet den aller sidste forlæsning, nemlig den, der handler om det her ende. Jeg har taget nogle forskellige fortsider, men nu har jeg taget BT for, det er ikke fordi, jeg har den stor respekt for sundhedsdækningen på BT. Men mere for at sige, at det er sådan et lettere måde at gøre det på. Din øjne afslører sygdom, din mund afslører sygdom. Jeg har stort set ikke den lamesøbning, der er ikke afslører sygdom. Jeg har en anden en her også, Kræfter Koldestrol hitter det fortsiden på journalisten. Det er så journalisternes pangdang til uskrift for læger. Eller den her, da kan I se, der er det samme dag, både i ekstra blader BT, rydder fortsiden, lægerspiller til en på Facebook og din resept er fuld af fejl. Der skrivs ufattelig meget om sundhedsstoffer. Det gør det fordi, det er vigtigt, det interesserer danskerne. Jeg har også selv rydde nogle forsider igennem nordene. Jeg har taget en af dem her, forskere, inklarer tv-lægen, lukker unge til selvmål. Det gør jeg nu ikke, men historien var, der var en deres sport, men hvis der hænger en død man i en løgge, hvordan kan man så se, at det er et selvmål, og ikke et maskerede drab? Det synes jeg var en ganske sjov historie. Selvom Ratsmedicin var den sidste eksamen, jeg var oppe til, så har jeg aldrig lurede den der historie. Så jeg ringede til Mark Hill Grägersen, nogen af jer kan huske ham, professor i Ratsmedicin her i Århus. Jeg har fået det der spørgsmål. Hvad gør jeg? Hvad er forklaringen? Og så siger han, at hvis knuden er lavet på en særlig måde, så får man nogen gange mistanker om, at det er et maskerede drab i stedet for. Og det synes jeg var en ganske sjov forklaring, så det fortalte jeg halvanden minut, men jeg kan sådan en historie ikke bære. Og så sad der altså en forskere i Odense, der ment, at nu har jeg givet de unge. Hvad havde det værktøjeren til, hvordan man hænger sig selv? De hang store set og dinglede for hver 100 meter i Odense skader. Og selvfølgelig er det ikke sådan, men BT skal jo have solgt nogle avisere. Så jeg ringede hjem til min mor om morgenen og sagde, hey, lige klap hesten, fordi når du skal ned efter runde stykker her til morgen, så er den sådan. Det er det, jeg siger hun, så det troede hun ikke på. For hun kunne huske, at hvis hun smidte ud af FDF, fordi jeg ikke kunne binde knudder. Så det er hovedregel nummer 1. I må aldrig tage selv for alvorligt. Den tidligere hoffmars, jeg vil have en sølhøj. Han sagde en gang, hvis man føler, at man bliver husket for noget negativt i mans mæne, så skal I huske, i Danmark, der er mans minde otte dage. Så om man neder sig i bundkningen igen, så kommer der noget, men nogle underbokser fra en tidligere statsminister, og krimhaløen, og alt muligt skrammel indover. I må ikke tage tingene så alvorligt. Men bruge hinanden også apropos Jonas' fintal, bruge hinanden set over på det, så fordamper de lige så stilet, så kan I grigen af det. I må ikke tage tingene alt for alvorligt. Jeg har også en her med Danmarks værste læger. Den laver BT hver eneste år. De har aldrig lavet den hedder Danmarks værste journalister, og det er ligesom ikke interessant. Så man kan sige, når det handler om det her værste vigtigste point, og så den allervigtigste point, når I har bresen tæt på, det har fundet ud af, at der taler om informationsjournalistik eller sensation journalistik. Hvad er det for en rolle, I skal spille? Hvis det er informationsjournalistik, så er I eksperten, der klæder journalisten på, og journalisten er eksperten, der fortæller historien, der har ikke nogen interessekonflikt. Men hvis det er sensationsjournalistik, så er I enten heldt eller skurk, og der er det altså vigtigt, at finde ud af, om det her, det er taget og stykket, man vil være med i. Noget andet, der også er vigtigere på, er det, at alle har en sag om kring ulighed i sundhed. Det er det suverænt største sundhedsmæssige problem i Danmark. Det er ulighed i sundhed. For 25 år siden var der 5 års forskel i midlevetiden, når man tager de rige og de fattige. I dag er den forskelstede til 10 år. A og B holdet går fra hinanden, så lov mig venner, når I skal ud og kommunikere, være ambitiøse, og kommunikere på de plattformer, hvor dem, der har en kort uddannelse er. Det er tabuidpressen, det kan være P4, det kan være DR1, men hold jeg fra, hvad skal vi sige, de mere elitære medier. Jeg ser rigtig mange lærer, der elsker og klogger sig på de elitære medier, fordi så kan kolleren sidde derhjemme og høre det, og man får lidt rygklappering, når man møder ind næste dag. Hold jeg fra det venner, det er ikke særlig ambitiøst, det er ikke det her problemerne er. Så det er to vigtige pointer, når det handler om den slags. Jeg tror også en med, hvor gode alle lærer til at kommunikere, den er for uskrevt for lærer, den her er magnetisk resonanskoalangio-pankratikografi, endnu blevet et alternativ til en doskopisk kralangio-pankratikografi. Så er den der også banket sammen, som man kan sige. Man kunne kalde det TV ud af tarmen, mere kompliceret behøver det ikke at være, men husk at lave modtagere orienteret kommunikation. Det vi jo alt og alt ofte gør, det er at lave afsenderorienteret kommunikation. Vi tager udgangspunkt i vores egen insiderviden, men de praktiserende lærer for eksempel, der skulle læse det her i uskrev for lærer, de får jo en meter information i kvartalet, det er alt for meget. Så er nu for at gøre det salgbart, så er nu for at gøre det lidt spisligt, det er ufatteligt vigtigt. Så det der med den modtagere orienteret kommunikation i stedet for afsenderorienteret, det er vigtigt i alt lærerbejde. Jeg tror også, hvor det kirkegårde sagde lægekunst, det er at være der, hvor patienterne er, det er det hele handler om. Der må I altså se lidt bort fra selvhøjtidligheden i sådan de kollegiale akademiske kræse. Det er ikke ambisøst at fyre op under den. Jeg fandt den anden også her, den er for Alborgs sygehus, nu har jeg ikke taget en med for Aarhus, den nænde jeg ikke, men som I kan se et skilt her, jeg tog et billede af i sidste uge for Alborgs sygehus, hvor der står keroisk gastrointologisk ambulatorium. Hvorfor står der ikke afdelingen for mavetarm og leversyderm? Hvorfor skal de her seks og fireårige patienter, der er betalt til sundhedsvæsen af hele deres liv? Hvorfor skal de løse sådan en rabus for at finde frem til det der sted, hvor deres tyndtarm skal undersøges? Ja, men sådan har vi jo altid gjort, ikke? Det er jo det, vi gør. Og der skal jeg altså kunne kigge ud af boxen, og hver dag hvor patienterne er. Hvis jeg skal drille lidt med Aarhus, så kan man sige, og jeg er på hjemmebanen, så det er mildstalt kærligt ment. Skal jeg drille lidt, så har jeg hørt, det kan være det forkert, men jeg har hørt, at der kommer fem nye veje ude på det store universitethospital her i Skarby. Fem nye veje, og jeg har hørt rykte om, at de fem veje bliver omkaldt efter fem læger. Det er rigtig skit kommunikation, venner. Og så sidder jeg og tænker, at jeg selvfølgelig er det skit kommunikation, og på det, Jonas sagde, vi skulle huske cykleriske, og jormøder, og alt muligt andre. Nej, venner, det skal opkaldes efter fem patienter. Sundhedsvæsen er det fra patienterne siden, men vi ser det ikke. Og det er altså der sundhedsvæsenet, og de ansatte nogle gange skal passe på, at man ikke bare bevæger sig rundt ind i den elitære Østeklokke, så går det galt. Overtasi, som mange af jer kender, ude fra Riskov, han burde have det en, den ene navn, ikke? For ikke så længe siden lavet et indslag i TV-avisen, en kvinde, der født fire linger på Skarby, hun kunne få en anden af de vejet af os. I kan mærke, i maven det er rigtig de bør opkaldes efter patienter. Men det glemmer vi i Sundhedsvæsenet. Jeg tog også den her historie med, for de er hver en god historie, en rekordmusvit, der tog færrene til færgerne. Det kan lydes sådan en mærkelig historie, men man har aldrig nogensinde set en musvit på færgerne. Og lige pludselig så så man ender op. De var helt oppe at køre de der færgerne, inden musvit på færgerne. Og så var der en kvinde, der kunne fortælle til ekstrabladet, ja, men hun har taget færgerne til færgerne. Der sad den her musvit og klamret sig til reglingen, hele vejen op til færgerne. Så på den måde kom den første musvit til færgerne. I kan godt sige, hvilken relevans har sådan en historie. Men I kan godt mærke den er god i mækset. Når der er ballade på krim, når der er alt muligt skrammel og syren, og VM i fodbold og en, der byder en i skulderen, og jeg ved ikke hvad, så er den her historie bare, den giver lidt ro i butikken, kan ikke mærke det. Den er god i mækset. I må ikke undervurdere de der små historier. De er ekstremt vigtige, når man skal ud og kommunikere. Den hvide kittle har stress, og det er sådan der. Det er jo det næste år, ti store folkesyd om i øjeblikket, regner man med at 430.000 danskere slås med langvarig stress, og der er rigtig mange i sundhedsvæsen, der har skit. Det kan have noget med den konflikt, der selvfølgelig var på al min prakseside, men jeg så tallet fra Regionen Midtjylland. Der var det hva' anden praktiserende læge, der overvares stopp på grund af stress. Når jeg har taget den her med, så er det fordi, der er nødt til at bage hinanden op. Der er nødt til at hjælpe hinanden. Der er nødt til at sørge for, at arbejdsvilkornene forlæger generelt i Danmark, bliver meget bedre. Jeg har siddet i Lægforeningens netværk, rykket ud, når folk havde skit. For over siden havde jeg en ung kollega, der lige var startet. Han havde den her dimiteret om fredag, der han har startet om mandan på Riddhospitalet. De kunne ikke finde ham. Han sad ind i et skab, og røstede med den der bibo i hånden, der ikke har blivet introduceret ordentligt. Løsningen på det her, det er på mange måder, at Lægforeningen forlader en pressestrategi. Lægforening har ikke nogen pressestrategi. Men en pressestrategi, det er et værktøj, hvor I sætter guttvil ind på kontoen. I skaber nogle venner i fredstid, så I har noget at stå imod med, enten når der er konflikt, eller når man laver fej. En pressestrategi, det er sådan en plan, der kører over 1,5 og 10 år, hvor man heller en masse god historie ud, og på den måde forskapser noget guttvil. Men sådan en strategi har Lægforeningen ikke. Der er en masse småting, men man har ikke nogen reelt pressestrategi. Det durer simpelthen ikke venner. Det er ekstremt vigtigt. Lad os tage et konkret eksempel. Vi er 23.000 danske læger i Danmark. Vi kunne samle lige så meget ind som resten af den dansk befolkning, når man samler ind til kræftens bekæmpelse. Hvis vi alle sammen brugte en time på det. Men hvornår har danske læger samlet ind til andet sig selv? Og det er der, mener, så kan vi ikke hylge over dårlig press og så videre, hvis vi ikke gør noget. Det er vigtigt. Vi har nogle gode politikere i Lægforeningen, men den tredje ben i den taburat er en pressestrategi, hvor man sætter dagsorden, hvor pressen ikke er flersidigt uhyger, der bare vil lægstande det undt, men et værktøj man bruger til at få sin god historie ud. Det er ekstremt vigtigt, at lægstanden bliver bedre til at kommunikere tidsvarende på det område. Eller så sker det, der sker her. Det var det svære, at man må bære sinnerpast i nakten, og fik bager til at flyde over. Og så ligger de kanene derer allere i fakta. De vil sig gerne, at man bliver 5 minutter længere. Det er ikke det, det handler om, men det er sådan, at det går, venner. Så det er det her med stress. Man kan sige 3 gode råd. Lad mig snart ikke med 2 gode råd, når det handler om stress. Man kan sige dengang, allerede når jeg er vi blevet færdige. Der kunne vi nogle lunde styre tingene selv. Vores kalender var nogle lunde uoverskole. Men i dag, der handler det jo mere om at navigere i kæres. Og det går stærkere og stærkere det hele. Så 2 gode råd kunne være at blive rigtig god til en ting. Det er fantastisk vigtigt, at man er god til en ting. Og så omgiver man nogle ordentlige mennesker. Har nogle mennesker tæt på, for hvem det ikke bare handler om karriere den slags, men virkelig nogle ordentlige mennesker, så er man rigtig langt. Mit arbejdsliv, det ser ca. sådan her ud. Jeg har ansat i damals radio mange år, og det startede jo her i, eller begyndte, det hedder det, fordi det er kun en biler, der starter. Men det begyndte her i Aarhus. Jeg havde læst studerende et par år, og jeg kunne mærke, der var et eller andet med det her journalistik. Og der var 37 specialer i Danmark. Pediatere, eller børnligere, gynakologer, og psykiater osv. Jeg synes, der manglede nogle kommunikationer. Så jeg skrev til Ole Sibbel. Jeg sad her i Aarhus og skrev til Ole Sibbel. Jeg havde sætet for tv-avisen. Kan jeg åle? Jeg har nogle spørgsmål. Jeg gerne vil stille dig. Har du tid til at dele madpak med mig en dag i kantinen i tv-byen? Og så skrev han tilbage, at der er han altså ikke tid til at komme, men jeg kunne kigge forbi. Og så fik vi en snak om det, der med journalistikken. Og det er selvfølgelig ikke, fordi I skal tage den samme rejse, men I skal turmærke efter. Hvad er det, der tænder jer? Det, der virkelig tænder jer, der hvor I har engagemange, det er der i allerbedste. Så mit arbejdsliv, det er selvfølgelig med en masse samarbejdspartner. Jeg har jo i dag. Men jeg kunne også mærke på et tidspunkt, det kender mange af, at man kan mærke lide, det vil løbe bagom ryggen på en, ikke? Sandet pisker igennem timeklasse, ikke? Hvor bliver det helt af? Nu skal vi til at pakke den op igen, de knap er blevet koldt for sidste øje nu. Lige det går simpelthen så ufatlig stærkt. Jeg havde en kærest for en elvetål år siden, der hedder Christina. Hun sagde til mig, at vi var kæreste af dårs tid, så blev vi bedre og bedre venner i stedet for. Så sagde hun til mig for nogle tid siden, for nogle år siden, hvis du ikke har en kærest om fem år, og jeg heller ikke har det, så laver vi et barn sammen. Der lurer jeg lidt sådan en stivt nårgyd som mig, lige for den, der er op i ansigtet. Så for tre halvt år siden, der dukket mærle op, er hun ikke lækker. Jeg benytter den hver chance til at vise hende frem. Og det er bare for at sige, ja, blive rigtig god til en ting, ja, omgiv jer med nogle ordentlige mennesker. Der kan være langt imellem, men finde nogle ordentlige mennesker, der virkelig har format og etik, og så få nogle børn. Der er nogen af, der har valgt børn fra, det har jeg stor respekt for, der er nogen af, der ikke kan få børn, det kan være ganske traumatisk. Man er ansvendt, man frygter alt det der. Vi skal altså ikke til at børne nu, nu skal jeg først overleve den der starte og overleve de første år, som læge. I skal ikke være så bange for det, venner. Kast jeg ud i det, det er ekstremt vigtigt, I har et balanseret liv, sådan at den der lægegæring ikke bliver jeres identitet. I bliver alt for sårbar, hvis det, jeg vil læge, er det der mening med livet. Der skal også være alt det andet. I får masser af sejre på den her konto. Der er masser af brug for jer, det giver masser af mening, det er ekstremt vigtigt. Så har jeg taget noget med, noget jeg ikke har vist i andre steder end lige her. Og det er fordi, det handler om at tur være sig selv. Det er så vigtigt, at jeg ikke er for pæne, at I tørk i tingene kan't, I tørk ved jer selv. Og jeg kommer fra en lille by, der hedder Voskov, det handler om språgrøkter, der findes sådan nogle språgrøkter rundt omkring, de kender ikke også, de gik for dig af dialekter på landsdækkende tv, de bliver rasende, hvis der er dialekter på landsdækkende tv. Voskov ligger 10 km med i Norge for Aalborg. Der lå i mange, mange år det man så smukt kaldt ontsværige anstalten fra Norge eller andet samtidigt, jeg plejer at sige, at jeg kommer lidt norge for Aalborg, der er ingen grund til at lave en stor historie ude i det. Men han har jo sat jo siden her i Folkeskolen, han sagde lov til det hele, lækkert lækkert lagt, han har lige målt lov en halv time, og det sætter sig, den slags ikke. Så nogle gange, så snirer det nordyske sig med, jeg kan ikke bare stå og læse op af en skærm, når vi sender sig noget. Jeg kan jo ikke sende noget af den mad her, husk, at det hedder strakt, og ikke strukket. Hver en omspråget, språnævnet, kaller ovenstående vulgerspråg. Altså der, hvor jeg kommer fra, der er vi lige strukket ud, eller strukket en muskel, jeg kan se, der er andre, der har det på samme måde. Jeg har det allerede meget bedre nu, jeg kan mærke opbakningen. Eller den her, kan jeg tænke, det er ikke strukket, men strakt på dansk, og i godt se Vendighilsen, Bente Nielsen, de er altid anonyme, de er nogle skumlende mennesker. Kan jeg ikke huske, i gamle dag, jeg kunne stå og komme ned til det her koralreve, der ligger de her moriner, de her rovål, de stikker lige fjæste frem, æder et eller andet, så de værker igen, man kan aldrig få fat på dem. Sådan har jeg det lidt med dem her, jeg kan aldrig få fat på dem her. Grunden til, at tur tagerne med her hjem til Orkus i dag, det er jo, at når man får post, så er det stemtlet i de der kæmpe store postcenter, postcenter Midtjylland, Fyn, kæmpe store postcenter. Men da jeg fik de første af dem her i sin tid, så var det jo for København. Hælderrup, Klampenborg, Ongste Køst, det er der, de sidder. Men det er også flinke mennesker, der er flere af dem, der har givet mig ret skridningsordbøger igennem Norden, så hvis, hvis nogen er her bagud på den her konto, må jeg ind i sit tag, jeg har nogle stykker til at lægge, jeg tog en til med og siger, da kan jeg også sætte at bente Johansen og ikke bente Nielsen. Men I kan også se skriften, det er den samme. Jeg vil vede med det den samme, så er nogen, der siger hun nok blevet gift, eller noget det ved jeg. Men hun skriver herovre, tænk hvis du vil lære at tale ordentligt dansk språk, der er ikke noget, der hedder strukket, jeg strakker, jeg strakker det, jeg har strakt, så lærer det dog for Pogg, og det er ikke første gang, jeg pointerer det. Jeg har også haft hende i røret på et tidspunkt, nu sagde du det igen, du gør det garanteret, for at signere mig. Jeg vil da ikke drømme mig også, og noget for at signere andre mennesker. Jeg måske lige hende. Nu er jeg på hjemmebanen, jeg måske i dag, jeg ved faktisk ikke, hvad det var, jeg skulle have sagt, men vi er Nordhyder, vi har det sådan, hvis man får en 3-400 klager, så tænker man, der er måske noget om det. Så hvis det er noget, man har sagt, så synes jeg også, det er frisk, at give dem Nordford-København lidt igen, når det handler om språket. Jeg synes, der er gået inflation i språket Nordford-København. Der skal ingen ting til for noget, at vi er underligt, eller pragtfuldt, eller fantastisk, eller bedårende. Hvor mange har brugt ordet bedårende i dag. En bedårende renegraver, det ligger her lige til, at man skal se. Det bruger de om alt muligt Nordford-København. Der hvor jeg kommer fra, der siger man til hinanden, når man bliver gift, og så er der ingen grund til at sige det mere, så er den jo parkeret, som man siger. Det er forbundet med livsfar, at tage det emne op, hvis tingene aldrig sikker at ændre sig. Nordford-København, de bruger det om alt muligt. Jeg sad op i skagen sidste sommer, så kommer der en kvinde, angiveligt lige Nordford-København, 55 år gammel, velhængt, velklædt, der skal heller ikke noget at komme efter, og nu kan jeg ikke forestille mig nogen, der udvikler sådan en skærbrennerstemme. Og min erfaring med den slags er, at det bliver værre og værre som overne går. De kan kun drage knappen en vej, så langt at læst er den ikke kommet endnu, at man kan gøre noget ved det. Så det bliver værre og værre, så apropos det, der er mere bruget over, elsker om alt muligt, så bekendt gør hun med sådan en skærbrennerstemme. Der kan få en gravid havmåge til at abortere i havnenindløbet i skagenhavn, at hun får jo et elsket fiskefrikkedaler. Og det er bare for at sige, hvis I på de kanter, sådan noget svinneri, det ser vi meget nødt i bybillet. Vi kan godt lige fiskefrikkedaler, derfor må man ikke forgribe sig på dem, men det gør de lige nu. Jeg går også ud fra Iherlachmær, og det kommer jeg også til at mærke, jeg har meget mere klinik, end jeg havde i sin tid, men jeg går også ud for Iherlachmær, at folk stiller større kræv til sundhedsvæsen i dag. Det er helt vildt, som folk stiller kræv. Nu begynder 68'erne at blive syge. Uha, det er nogen 30 patienter. Jamen, jamen, jamen, sådan en skole, der kommer i sin mand, de er nødt til at drive ud af konsultationen igen. De tror, at der står en mærke, og han er klar på hver eneste gadegøren, til at kunne skende deres lille fodformet blindtarm, hvis jeg skulle give et hyl fra sig. Det er helt vildt, som de stiller kræv, de der 68'er. Og det sjov ved 68'erne, det er i 68, da de gerne havde vi all sammen skulle lægge livet om, i øjeblik, lægger de salonen om. Det er jo den drejning, det lige som har taget, kan man sige. Så jeg tog sådan et brev med et forbrug, et brev med derinde og skrevet til lansbor her, tandlansbor. Jeg har hørt lansbor, hvor du talte om læger, der kunne være organte læger. Jeg har trofet sådan to på nykøbing F-Sygehus i 1986. Og Parishus betalte også i 1986. Det var en kraftidiot, der står format. Nu er han på vejlarm sygehus, man venter i hilsen gunner. Så det er bare for at sige til, all sammen, hvis I ud og køre i træk, hans område er forholdt mavesmærter, så triller man til Kolding, det er jo livsvaretigt det her. Jeg har taget det bedste brev med, jeg nogensinde har fået. Kan jeg vente min kon faldt, så gik der to år, så fik hun blodprop i hovedet, så gik hun med krøkker i tre måneder, så fik hun fjernelivmoren, så fik hun maravan, det er medicin, til fra tøjning af blodet. Så fik hun sukker syge, så startede der et renneri på nælstensen igentofter, herlede sygehus, så gik hun ikonikomær og hjerteflimmer, så fik hun besked på at slutte med den der maravan medicin, så fik hun hjernablødninger, nu hun død, så fik hun fred. Tak for god udsendelse, vent i hilsengjøren i herlede. Det er selvfølgelig et brev, der har en overraskende på inden, men jeg har taget dem her helt anden grund. Tænks jeg har fået et brev fra den menneske der, så svært ved at skrive, men han har givet skrive. Han har givet kommet ind, kommet luft, han har givet kommet ind i poskassen. Det er rigtig smuk brev, ikke? Grunden til at tåle med, det er mere for at sige, han har jo behov for at fortælle sin historie. Og det må i lov mig, alle i smuk og unge nye mennesker. God kommunikation, handler ikke om at give en masse god råd. God kommunikation handler om det modsatte. Man skal holde af, man skal holde om, og man skal holde mod. I skal lytte. Det har I garanteret lært. I ved mere om kommunikation, end vi andre gjorde, da vi blev uddannet. Og så er der også nogen, der siger, at man skal holde ud. Så god kommunikation handler om at lytte. Jeg har også taget det bedste foto med. Nogensinde har jeg fået det. Det fik jeg bare en kvinde i Esbjerg. 1991, der får hun betændende sig i sit venstre øje. Ikke uden på hårdenhennen. Det ved jeg godt, når det vide bliver rødt og sådan noget. Men ind bag ved Iris Reindbuhennen, der danser nogle baduner ved den her sjældne immunologiske sygdom, i at du cykletiserer den relativt sjældne sygdom. Der er nogle baduner, der trækker i Iris Reindbuhennen bagfra. Og det betyder, at når man ser de her patienter ind i øjnene, så er deres pupil ikke længere nedevendigvis helt rundt. Og når man så den her kvinde ind i hendes venstre øje i Esbjerg i 1991, så så det sådan her ud. Man har hørt om mennesker, der fik hjertet op i halsen, men helt op i øje. Det her er mig bekendt. Man skal blive bevis for kærlighed ved første blik. Og dybe set venner, så er det det hele handler om. Vi kan have en masse ting at slås med. Jeg forstår godt, i ekstremt spændt på den der hverdag, der venner. Men lad være venner. Lad være, lad jer drives af frygt for at lave fejl. Lad være, lad livet drives af frygt. Lad være, lad livet drives af de huller, der er i osten. Kig på selve osten i stedet for. Det er den samme ost, man kigger på. Og dybe set, så er vi nødt til på sådan en smuk sommerdag her i Aarhus. Og blive ind i om, at I hører til bl.a. den mest privilegerede promille på hele kloden. Altså det, der gør mennesker smukket, det er jo mennesker, der har drømme. Find jeres drømme frem, og så udleve jeres egen drømme. I skal ikke udleve alt muligt andres drømme. Den har I blev født i sin tid. Har jeres forhelter ikke stået og kigget ned i vugner sagt. Så der dukkede Jonas op. Formålet med Jonas' liv, det er at udleve bandansens vågeste drømme for danske regioner. Det er jo ikke sådan, det er. Så pass nu på, venner man, det er overdrevende engagement, ikke? Tur nu find jeres egen drømme frem. Det bliver det aller, aller bedste for patienterne. Det er det, det handler om, og mærk, hvor privilegerede I er. Det er okay, I har nogle måneder, hvor I er ekstremt ansvendt og stresset. Jeg kan huske det selv. Jeg synes, det var meget, meget stressende. Men tag det roligt, der sker ingenting. I bliver kun stærkere af det, og det overstås hurtigt. Og så lov mig at finde jeres egen drømme frem. Jeg har taget en lille slag med halen med til sidst. Det skal jeg altid huske, hvis I skal lave en... Jeg skulle vite til, at tiden videnskab bliver artikeln. Men da er det sværere ikke på den måde. Der er mange videnskab bliver artikler, hvor man først til sidst fortæller om det, der er vigtigt. Og det signerer mig altid som journalist. Men en god artikel, en god historie eller et, hvis I skal holde fordraget en dag, så husk at fortælle det lige som en fisk. En god historie skal fortælles lige som en fisk. Den skal have et godt bid, som man får fat i folk. Så skal den have et lækkert mellemstøkke, der er været satænderne i. Det er der, jeres budskab lægger, og så skal den lige have slag med halen til sidst. Godt bid, lækkert mellemstøkke, slag med halen. Så er I fat i folk. Det er det I skal gøre. Så et lille slag med halen til sidst, et inddiskutabelt eksempel på god journalistik. Hvis I har en formidler i maven, så tænder I på den her lille historie. Fordi det er god journalistik. En historie selvfølgelig fra laveværten, mener det jo 1968, det år Bernat transplanterede det første hjerte i Sydafrika. I øvert fra en sort mand til en hvid mand. Og der var der altså en journalist, der havde en rigtig god dag. Han skriver nemlig om den her historie. Overskriften er, et sort hjerte er rødt lige som et vit. Det er god journalistik. Nogle af jer, der kigger på mig og siger, at nu skal han have skandet hodet, han er ved at stå fuldstændig af. Derfor tog jeg også for en sikkereskyld fire journalbrokker til sidst. Og det ved I godt, journalbrokker. Det er når vi læger, at vi klutter i det. Hvis vi kører noget forfærdeligt, hvor jeg har lært til patienternes journal, så er det en journalbrok. Det er selvfølgelig også, hvis ladesikkerteren ikke skriver det, som vi læger, siger, at det er et stort set altid, det, der sker. Så dem har jeg taget nogle stykker med her. Patienten faldt på isen, og til synladerne gik hendes ben i hver sin retning i begyndelsen af december. Nogle gange forsøger jeg at finde ud af, hvad man overhovedet tænkte her. Eller den her patienten skal afholde sig for alle form for sexuell aktivitet, indtil jeg kan tage imod hende, eller er der en medjøsk praktiserende læge, en engagerer, der skriver her. Eller den her penis, han normalt udseendet, dog synes hovedet, at være noget for tykket. Nu er jeg jo bare nordhygede, så jeg har ikke helt fundet ud af, hvor det er, den går galt, men jeg har en fornemmelse af, at der er et eller andet. Og så end i den her, til sidst, egen læge oplyser, at patienten har diagnoserne psykopatier konstitutionale, i stedet betyder uforbedelig psykopat. Og en ferioritas intellektualis, altså mildstat, ikke så alle begagede, formentlig på synkesstatiet. Patienten oplyser, at han just har afslået en opfordring til at altså opstelle til regionsrådet. De to udsag, hun udlukker øjken af. Og det er sådan, det er, lov mig venner. Mærk, når angsten og starten har lagt sig. Mærk privilegiet. Ingen stor set i hele verden, har samme muligheder, som jeg for at udleve jeres egen drømme. Turmærk efter, fyr den af. Sådan er rejsen. Man kan sige frem til det her billede. Sådan bliver det en dag, hvis I er rigtig rigtig heldig, så ender det sådan, at den rejse har været rigtig god. Ingen har så stor indflydelse i hele verden, stort set på den rejse, som I har. Så til lykke med det hele, det er flot gået. Peter for søren. Rigtig godt, tak skal du have. Er det ikke en god bris at blive på ude i det virkelig liv på, det synes jeg det er. Tusind tak Peter. Det er kommunikation, når det virkelig er i den bedste glasse.