 Žetja Svetih, Svetitele Dimetrija Rostovskogo. Mesece dekemvrije v četvrtiji deň. Žetjej stradanje Svetuje velikom učinici v Arvarii. This Librevox Recording is in the public domain. Vcarstvu maksimijana nečestivi gocarja Rimskogo be na vostoce neki človek, blogoroden, bogatih, sloven, imenem Dioskor, rodom iz Loverijem Elin, živajvo iliopole. Toj imed šter imenem v Arvaru, juže jako zeničo okah ranjaše. Nije me bočat bolje, točijo tu edino. Ja že, ek danča v vozraz prihoditi, pokazasi licem zelo krasna in ebepodobneje ej divici krasotojo v vsej strane toj. Če so radiotece ja su zdaji vajsok stolp zdanjem premudrim, a nastolpe ustroji hraminej krasni in v nich zatvorit šter svoju v Arvaru, pristavi všej dobrej detovoditelnici i rabajni, uže bo umre materija. Sježet ogo radi so tvori, da ne vidne, bude tolika je jak krasota od prostih hodorodnih ljudej. Mne še bo jako ne su ti dostojni oči tako vejih zreti prekrasnoj lice dešterije go. V toj obo vajsok, ko je nastolpe palati živušti utrkovica, utešažil se smutrijas vajsotej na gornija i doljneja susdanje Božija, na svetlosnji besnoju in na krasotu zimnoju. Ejdinuju že vzirajušte na nebo in razmotrivajušti solnečnoj sjanje, tečenje lundnoj i okrašenje zveznoj, reček sužitelstvojuštej medetovoditelnici i rabajnjem. Kto si ja so tvori? Takožde na krasotu zemnoju na zlačnje poljaj sadaji i vertogradi, na gori že i vode in vzrevši vuprušaše, či ja ruka sozda vse sija. Prstajašte že e reša. Vse ta sozda še bozi. V oprosi divica, kotorji bozi, odveštaše i rabajni. Bozi ti i ih že otet svoj počitajt i derži tih v palati svojej, zloty je že i srebrineja i drevjaneja i poklanjajce im. Ti i bozi sozdaše vse ja že oče se izriši. Divica že sliši šti tega glagoli ihu somnevašesja i sama vsebe glagološe. Bozi i ih že otet svoj počitajt sozda nisu ti rukami človečeskimi, zloty je i srebrineja sozda zlotar, kamen ni je sozda kamenosečec, drevjanje je sozda drevodel. Kako obo ti i sozdanjej bozi vozmogoše sozda ti tolikojo presvetlojo v isotu nebesnoju i secevuju krasutozemnoju? Sami ne mogušte ni hoditi nogami, ni delati rukami. Tako vsebe pomešlejuš ti vzeraše častok nebesi vodni i vnošti i odsozdanje sozdatelje ovedati čta še sija. Edina jo že ej dolgo na nebo smotrašte in želanjem veli moderžime i bejvšej, je že znati kto sotvori blagolepnoju tuvajsutuje prostranstvoj svedlo s nebesnoju, v nezapavu si ja v srce ja božestvenje je blogodati svet in otverze je ja umnija oči k poznanju Edina go ne vidima go, ne dovedoma go, in ne postižima go Boga, nebo i zemlju premodre sozda všego i glagola še vsebe. Edini imati biti tako vej bog, ego že ne zižde truka človečeskaj, no on sam imet biti svoj in vse rukoju svojeju suzidaet. Edini imati biti je že prostreši rotu nebesnoju, osnovati gotuzemnoju in prostveštaj tvojše vse ljennoj lučami soličnimi, sianjem lundnim, izveznim blistanjem. Doli že ukrašajet zemlju, drvesei in sveti različnimi in napajajte jo rekami istočniki vodnejmi. Edini imati biti tako vej bog vse ostrujajet, vse oživljajet vseh promešljajet. Tako od Rukovica Varvarot tvari tvorca poznava ti učašesja, ako zbajvati se na nej slovesem da vidovim, poočih se v vseh delih tvojih, vtvorejnih ruku tvojeju poočaksija. V tom poočenji je ja razgorese v srce, ja ogan lebe božestvenija in razpali dušo ja plamenem želanje bogu, jako ne imeti jej pokoj nemožaše, že imeti nikoj od človek učitelja i že boj odkrila tajnstva svetaja verji in napudj spasenja nastavil. Nevozmožno bobeni kome prihoditi k nej krome predstavljenih rabinj jako roditelja jadi o skor krep, ko je ja radi ime stražu. Obače sam premodriši učitel in nastavnik duh svetaj tajnim blgodati svoja nemožavejnjemu čašaju ne vidimo i dejstvovaše vomeja poznanje pravdej. Beobudevica nastolpetom jako ptice osobištej se na zdanji gordnije mudrstvojuštje nedoljneja. Ne prilagaše bo srce ja nikče sumuži zemnomu ni že ljubjaše zlata, ni mnogocennih margaritofi kameni drežajših, ni ukrašenja riznego, nikojih li budivečskih utvarej, ni že obraci kogda po myslji, ni boze vseju majslju oglubivši sja bejstv ljubovih go plenina. Prihodjašte uže vremeni boje, že bi obročenji, biti otrukovici možu in mnogimo predivnje krasute ja slišašti minušem bogatim vjelikorodnim in slavnim moljaštjem di oskora, da izvoliti dati dštersvojo vsupružstvo, vzajde di oskora na stolp kvarvari in na čagla goleti ej obraci skazuje ej ženihov različnih krasnih boju, ktorom oboj od njih izvolila obručiti sja. Celomudrenjej žedevica varvara slišešti odca svojgo takovaja slovesa pokrasneli cem, stajdjašte se netoči o slišati na niže po mysliti obraci in vseče ske go otverže se nesu izvoljajušti voli odčej. Tštetu bo veli vsebe v minjaštje, biti eži ovediti svet čistutej svoje ja in pogobiti bezcenji devstva biser. Mnogo že odsuje ja oveštavajušte moju povinuti se voli je go mnogo je slovesa vopreki glagola, nekonec že izreče. Ašte bolje o tom od če moj glagolati in nuditi me ko obručenju budeši, to s otvoriši, jako k tomu ne naričeši se otec, asbo sama sebe obiju i odštetiši se čada svojgo edinego. Sjasliši šte del skoro že sesja i otej dej od neja, prinoždati ju. K se muže pomyšljaše, jako ljud že bolje tekdaj o blagim sovetom ne že nužde i obručit komo in ne deješi se jako po vremeni sama razmeslit i prihodjaščim letom izvoliti posjagnuti. Potom že o myslju otejti v puti dalek na neko edelo mnjašti, jako bez niego vrvara bude tožiti, je gdavo zvratit si, odobne oveštajce poslušeti je go povelenje i soveta. Zdelem zdati banjo izživenje mnogimi hodožestvom premudrim, prikupeli v vertograde i gobej všej. V bani že povele biti dvume oknam vstenje edinoj od stranej poludinje, a odštejri svoj predstavnikom za vešta, da svobodno in nevozbranno, a može vzhoštec stolpa schodit, je že ogodnoj budi, to da tvorit. Mysliši bodi v skorji, ako dštejre go so množišimi ljudmi besedoja prikupiti sama posjagnuti za muža. Po odšestvju bodi v skorovom v puti dalek, devica Varvara imušči svobodni vhoti z domo svojgo, in mogušte nevozbrannoju imeti besedo s kojim li bo vzhoštet, sodruži se s nekimi devicami christijanskimi, isliši od njih ime i Jesusa hrista, je Abije o imeni tom vozradova se duhom, izkaši od njiho vedeti o tom izvesne. On je že izkazi v chovsja vse, o njih izrečennemego božestve, ovo ploštenje od prečistje deva in mariji, o voljnoj strasti je goj v skresenji, o buduštem že sudej večnoj i dolopoklonnikom muce in ne končajemo i vernim christijanom radosti v nebesnem carstviji. Vse goto go Varvara poslušajušti, uslaždaši se sercem i gorjašeku christu ljubovju i želašek reštenja. Priloči se že v to vreme nekaj mu presviteru v obreze kopca prijeti tamo, o nem že oveda vši Varvara, prizvaj go k sebe in od njegod tajno nauči se po znanju edina go vseh z išditelje i vse držitele Boga, je vere v gospoda našego Jesusa hrista, če so go oddavna želanjem ve ljim želaši. Skazavši že je presviter vse svete je verej tajnstva, krestiju vo ime odca i svejnej sveta goduha i dovoljno poočivju sveta Varvara k reštenjem prosvešte na bejvši, množe razpali se v ljubov božiju i upražnjaše se v poste imulitveh denj in nošt, rabote jušti gospode v svojmu imu že i onevesti se obroči vši devstvo svej subljušti neskvernu. V to vreme so zidaše se banja, juži otec je ja odhodja v pod zdati povele. Izajte obojedinojo sveta je deva Varvara stolpa svoj govediti zdanje toja banji delateljem, počto dva toči okna ostrojste je dali ne ljud že bejti 3M da je stena krasnejše i banje svetlejše budet, odvešta še delateli. Tako otec svoj povele nam da dva toči ostrojem okna protivopoludnja. Varvara že nastojaše poveleva jušti, da je treti okno ostroja dvo obra s sveta je trojcej. Jek da ne chodjah v zdateli togo svedelati, kako jo odca zastopju je odveštaju za vas, vej že sodelajte, jako že velju vam i sodelaša treti oknov banje po povelenju EA. Beže tamo, jako že reče se, kopelj, pri nej že banje sozidaše se. Ta kopeljograždina be kamenjem tesanim ramurnim. Nekokda obo sveta je Varvara k kopeli toj prišeči i kvostokovozrevši, načarta perstom na ramore i tako na kameni izobrazisja, akiba je železo miskovano. Ešte že pri toj že banje istopa česne i devičeske ja nogi izobrazisja, takožde na kameni, i voda istopaj to ja poteče i mnoga je posležde tamo bivah v izcelenje s verojo prihodjaštim. Vsebo to i banje strima okna in v obra sveta je trojcej ustrojnej mi in ramorni kamen prikopeli s izobraženjem kresnjem, istopa nogi sveta je Varvara vred bladženjago Simeo na metafrasta in že po juanne damaskine pisaše sveti je Varvara istradanje. I glagoljet v istoriji svoje istice daži dosegodne ta kopelj so obljudajce iz celjajušte vseke boljeznje ljudej hristo-ljubivih, jožašte bi kto voshotel so ravniti strojam jordanskim ili istočniku Siluamsku ili kopeli ovčej ne pogrešil bi od istinaj i bojtoju podobne mnoga je Prohoždajušte se, že nekogda Varvara svetajba od čej palate vide bogi odca svojgo bezdušnje idoli stojašte na meste česnim in vzduhnu tjašci o pogibili dušče lovečeskih služaštih idolom. Taže poplevalice idolskaj glagolišti. Podobni vam da budem vsi poklanjajušti vsi vsi trebojušti pomošti od vas bezdušnih. Torekši vzajde na stolp svoj i preležaš v obyčni svojim vesum svoju glubi vši v bogom islije. Posemo te cijadi v skor vzvrati si od puti i razmotrev stroješte se v domu, pristopikno v susdanej bane in vzrev tri okna v stene načas gnevom svariti se na slugi strojitele počto pristopiša povelenje go in ne dvan od tri okna ostrojša. Uniži odvišta vahu, ne naše bevolen od štere tvoja Varvari, taj nekotjaščim nam poveli da tri okna ostrojni budod. Abiyo v budi v skor prizava Varvarovu prošašeju, počto tretje okno v bani ostrojti poveleli si. Uniži odvišta. Lutši tri ne že dva, taj bo od čemu je poveleli si ostrojti dva okna v obrazi jak v žemlju dvojih svetil nebesnik, sonci i lunej, da prosveštaj od bani. Az že poveleli tretje ostrojti v obraz trojčnego svete, i bo tri suti nepristupnego, ne izrečenego, ne zahodimego in emercajštego svete okna, ja že prosveštajte vse kago človeka gredušte go v mir. Otec, že smotiv si o novosti slovezd čtere svoja vo isti no divnih, aj mu nevrazumitelnih, pojati osob in stav prikupeli bani i deže be krest perstom sveteje varvare na kamini izobraženji, ego že ešte di oskorni ozre, tamo vuprošaše svetuju. Ko im obrazom svet tri je hokon prosveštajte vse kago človeka jako že rekla esi. Legola svetaja. Vnemljod če moj i razumej, ja že glagolju. Tri postasi jedinogo v trojce boga živuštego v sveti nepristupnom prosveštajte vživljajte vseko sozdanje. Otec i svejni svetaj duh. Togoradi povelek trije mokna v bani bejti, da jedino si je pokazuje perstom glagološi, vobražajte odca, drugo je svejna, tretje je duka svetago, jako da isteni ime pri svetaj trojce i proslavljajte. Ja že pokaza perstom, ko izobraženimo na mramore krestu i reče. Izobrazik še iznamenje svejna božija, i že blagovoljenjem odca dejstvim, že svejna duka spasenja radi čelovečeskago od čistije deva i vopletisja, i voli opostradana takovom kreste, kako vago vidiš je izobraženje. Togoradi kresno je zde izobrazik znamenje, svejna duka svetago pri svetaj trojce v oplušteni, že istradani hristovom, v sile kresnoj in opročih svetaj veri tajstvih premodrej deva, kažesto ko srdnomo odsu svejmo glagolišti, podviže go na jarost velijo. Vozbesiv se, že dioskor od jarosti gneva i, estesveno, juk čtiri ljubov zabaiv iz suno meč svoj svojaj. I už je postigaj, što ima neporočnoj ojagnicu hristovo, priloči se na tom meste gora kamenneja, a ki stenastu jašta, in je me svetaj kamo obežati v troki imeča roditelja, pa če že imočitele svojgo to, če jo edino ime pribežište bogak nemuže duševnje v kupi telesnjevo zveči oči v pomošti zaštešnje prusešje. I neomedli poslušeti vštji jeju, sotvori pred neju kamenne gore razsesti si nadvoje, jako že inokda pred svetoj velikom učini ciju teklju, u truk bestutnikov bežašteju. Razsečo se obo kamenju, svetaj je delovarvarov beža v tura selino, ja bi je sstupi se kamen spredi, da vši svetaj vsebe put svobodni vzejti na verh gorej, kamo svetaj je boše, či skreje se v nekoj kamenej pešterje. Adjo skor tvrdejši kamene sej, neozrejvši pred svojo bežaštej dešterji, odivi se, kako skreje se otoče se go in skaše je ja priležno na dolg čas. Obhodjaže goru, to je išča varvari, ozredvojih pasteri na gore pa sušti hovci svoja, ti že vidiš v arvaru svetu i vostekšuje na goru in v pešterje skrevšuje se. V osjetu bok nim vprušaše ih, ne vidišel je tamo bežaštej dešterje go. Jedin že paster imelo srce i vidi di oskora gneva izpolnina, otejti ne povinno je, da vi cuchote in reče, ne vidiš je ja. No drugi malča pokaza perstom na mesto, ide že sveta je kreješe sej i poteče tamo di oskor pešno, a pasteri to goreže pokaza svetu je perstom postiže kazan bože na tom že mesti, i bo sam paster pokazavi v stolp kamenej, a ofci je gov pruzi dobred v pešterje dešter svoju, jatju inača biti nemilostivno udare v žiju o zemli, noga mi popiraše in zavlase pohitivši v lečašek do mu svojmu po puti že stokomo. Ta že zatvoril v hramine mali i temnej, i zaključi v dveri i okna, i zapečetle v pečatju pristavi stražej, i morašej v glado mi žaždeju. Posej midi ko je gemono stranej toja, imenem martijano, izkaza jemu vse jaže od svojej jako odmetajce bogovih i verujet razpjatomo. I moli je gemona da preštenjem različnih mog prekloniti oko otečestej verej, ta že izveti odzatvorab privede i predade vruci gemono glagolja. Otricajo jazija, poneže ona odverže se bogov mojih. Jašte ne obrati cepaki k nim in ne poklonit si im so mnoju, to ona da ne bude mičter, az že ne budo ej otec. Tej že državni gemone muči ju jako že izvolit vlastvoja. I gemon že vidje, da vico krasotej neobične, odivljaše se lepo te ja i krodko glagolati k nej slovese laskatelne imi nača, pohvaljajušti krasotuje ja i blgorodije. I oveštavašijo, da ni odstupajte drevnih otečeskih zakonov i moli odca svoj goda ne bude protivna, no da poklonit si bogom in poslušajte vo vsem roditelja, imuš ti naslediti vsego imenija. Svetaj že leva varvara premudrimi in mnogimi slovesi čtetu bogov bezdušniki zubličivši izpovedaši i proslavljaši imi i suschristovu. Otvergaši se, že vse jasujete izjemnije i bogatstvijo teh mirskih želajušti nebesnih. I gemon že ešte oveštavašijo, da ne bez česti troda svoj goj prekrasnego cveta junosti svoje je da ne pogobljajte. Me konec reče miloser, da sama sebe budi odevice krasneja in počti se oserno vkupe s nami pridnesti bogom žertvu. I bo as miloserdstvoj o tebe in pošte deti teh oštu želeja predati tolikuju krasutu na muki i ranej. Ašte že ne poslušeš imija in prebudiš je nam ne pokoriva to obediš imi in je hotešte go močiti titi ljute. Svetaj je že deva varvara odvešta, as prinošu žertvu hvalenje vajnu Bogu mojemu in sama imuštu bajti žertva. To je bo ediniest bok istinnej i še sozda neboj, zemlju vse jaže na njih, a tvoji bozi ničto že su ti ničto že sozdaša bezdušni, suštini, distvitelni. No teh samih zižde truka čelovečeska je jako že prorok boži i glagolid, i doli jezik srebro i zlatu, dela ruk čelovečeskih i vsi bozi jezik besove. Gospod že nebesa sotvori. Teh proročeskih slovesa poslušaju i jedinago boga sozdatelje českih bajti veruju, a o vaših bozeh to izpoveduju jako sujetni sujt i sujetne jesne njih nadežda vaša. Sja slovesa je gda glagola še svetaja razgneva si je gemon i ab je povele obnažiti ju. I be celo mudreni, čiste i svetaj divice pervoj to močenje težčajših ranne menše nazej stojati preduče se imuže in mnogih, bestudno in neoklonno na obnaženju čistoj diviče s ko je telo smutraštih. Ja že povele močitel na zemlju prosteraši žilami volovimi biti krepko na mnog čas jako zemlju bagreti se krovju je ja. Prestavši že biti močitelje po povelenju gemonuvo vlasenimi rubaj in ostrimi čerepinami putira horane ja boljezen k boljezni prelegajušte. Obače vsi taj je muki pače burji vetre na hramino mlade in nemošne jeploti diviče ske nahodja štija, ne pokolibaša krepki je v veri močnici v arvari. Osnovana bobe na kameni christe gospode svojem, o nemže i je gože radi te ja gorkije boljezni slat se terpjaše. Posemi gemon povele vsediti v temnicu, done že o nej umislit, kotorimi ljutejšimi imati vkazniti mokami. Eleživa obovarvara svetaj od tjaških ran sušti v temnice, moljaše se s lesami vozljubljeno moženiho christu gospodu da ne ostavljajte v ljutih boljeznih straždoštuju še zda vidom. Ne ostavi me ne gospodi bože moj, ne odstupi odmene, von mi v pomošt moju. Tako jo moljaštuju se polunošti bajevši oblista svet veli, užez že i radosto što ti v srce svojem svetaja. Približaše se bože nih je enetlenj, choćaj nevesto svoju posetiti. Ta že sam to je visecar slava i vslaveni izrečenji je gože ozrevši svetaja, svojem in vsladi se srcem. Na njuže ljubezni me gospod vzirajuš ti uče sej preslatkimi svojimi oste reče. Derzaj nevesto moja in neboj sja, az je sam s to boju hranjajti smutraj na podvik tvoj je oblekčava je boljezni tvoja izasija v vzdajanje tebe večno jo gotovljaje v čertozi mojim nebesnom. Pretrpi v vodu konca, da v skore naslediš je večnih blak v carstvi mojem. K nej sluve saveštajuštu Hristo gospodu varvara svetaja vsi tajši akivos kot ognja božestvenega želanja, jak je reka ljubovju k nimo razlivaši se. Tako oteši ljubovju svojej u sladi i soslacajši vozljubljenoj svoju nevestu varvaru i otranji s celiju, jako ni že sledobajti jaz v natelje ja. Ta že otejde otoče se ja ostavi fejne izrečenje veselje dohovnoj. Svetaja varvara v temnice akina nebesisera fimskoj ljubovju k bogu razpalaja se i slavoslovi je go serci mi ostaj vozdajušti blgodarenje gospodu jako ne prezre, no posetira bo svoju stražduštu jo imena je go radi. Be tamo neka je žena verna i bojaštaja se boga imenem julienija. Ja že od neliže svetaja varvara bejstjata, naziraše jo izdaleče in nastradanje i svetaj v temnice presidjaše o koncu temnično mu odivljaja se, kako ta juna devica v samom cvete mladosti krasutej svojeja, prezre odca svojgoj vesrod i bogatstva, i vse blagaje i krasnej mire se go ešte že i duši svojeja ništa diti za hrista, no so o serdi imijo za njego polegajet. Viti vši že, jako iz cili hristo svarvaru svetu jo otran, bozžela sveti, i preugotovlaše se k podvigo, moljašti podvigo položnika in jesusa hrista da podastej terpenje v mokah. Nastavšo že dnju izvedena bejstvarvara svetaja iz temnicej, je k nečestivomu sudištu na vtoro izpetanje vedena, a julijenija posleduva še je izdaleče. Stavše že svetaj varvare pred igemonom, vitej igemoni vsi snimbej vši devicu zdravu, licem svetlu prsotejeja pervia, a na teleni že sledo ran po nesenjih imuštuju. Judi više se. Rečeš je k nej igemon. Vidiš li o device, koli ko je o tebe bozi naši imej od popečenje? Svet tja včera ljutev jazvenu nej ne dobro iz ciliša iz nemokši odpolezni zdrav je podaša. Blagodarno obo budi za takovojih blagodajanje, i poklonše se im prinesi žertvej. Čto glagoleš je igemoni, akiba i bozi tvoj ime ne izcelili, sami sušte slepi, nemiji, niko je goži mošti i čuvstva. Nemogod podati slepim prozrenija, ni nemajem glagolania, ni gluhim sluha, ni hromajem hoždenija, ni že bolnih izceliat, ni mertvih vzkresiat, to kako me nevo zmogoše izceliti? I začto im klaniti se? Izcelil mi esti Jesus Christos, gospodj bok moj, i že vseak je spet bolezni, i mertvim, da je život. Tomo as, blagodarejnjem, klanijo se, i samu jo sebe vžertvojmo prinošu, je gožetaj ni čestivojmi tvojimi očesej, osleplen se i omom viditi nemožeši, ni že bodo stojne si. Sja sveti je mučenic, i slovesa podvigoša najarosti gemuna, i povele mučenicu povesiti na drevi, istrogati telo Vse, že tater peše Varvara sveta je dobljestveni, ešte že imla tom v glavu odarja Mb in nevozmožno be netočijo junej toj odrukovici, no ni že krepčajšemo možod takovojih muk živobajti, ašte ne bi ukrepljala ni vidimo agncu hristovo sila Božija. Mež dože narodom smotraščim namočenje Varvarii svetaja, stojaše nedaleče vejše pomenote julianija, ta vziraščina mladanje, ežev junom telesi možestveno pretrpevajt plakaše zelo, in ne možaš odsles sebe odelžati. Taži revnosti ispolnivše se vzdviže glas od narode in načal kureati bez človečnoj močitelstvo ne miloserda boj gemuna i bogi jih poganske huliti. I ab je jata byst in overevo prošena hristijana in ju sebe izpoveda. Togoradi poveleju mučiti gemu nekuži Varvaru. Vno obojst vkupe z Varvaru in istroga na železnimi grebenmi, a svetaja je veliko mučini sa Varvara visišči v mukah, vzvede gorel če sa svojak Bogu i Glegola. Boži ispajtuje srca človeče skaja. Te vesjako tebe želajuš, či tvoja svetaja zapoveni ljubešti, vsi umene tebe prinesoh i tvojej vse silni vručih sedesnici. Taj obo gospodi ne ostavim ja, no milostivno prizrev bojih nas ukrepijo tveredina stojašti i podvejk dobri so vršeti. Duh bobodr, ploče nemošna. Tako svetaj moljašti sija, svejše pomoš ne vidimo im k mužestvenom otrepenju budavaši sija. Posem povelej mučiti lobujim otrezati so scej i orezanim bavšim i boljezni tjašcej pri umnoživši sija, pa ki Varvara svetaja ko vraču in cilitelj v svejmo oči ne otvrti lica tvoj go od nas, hriste, i duha tvoj go svetago ne otejmi od nas. Vozdašnam gospodi radost spasenje i duhom vladečnim otverdi nazv vljubi tvoj. Po takovoj hmukah povelej gemon svetujo jilenijov temnicov dvesti, a svetujo Varvara na boljše ja po sramljenje, na gopo vsemo grado voditi s poroganjem phajušte i bijušte. Svetaj žedeva Varvara svejvajušte sija, vzopik bo zljubljenom ženjiho svojimo hristo gospodu Glegovišti. Odevaj nebo oblaki zemljom Gloju, jako še pelenami povivajej, taj samo ocarju pokrejna goto moju, isotvori, da ne videni budu tudi moja očesejne čestiveh, da ne do konca posmejana bodi trabat voja. Ja bije hristos gospod, i že so vsemi svetajmi svojmi angeli svejše na podvikra, da je zrina pomoštej, angela svetla k nej posla s svetovidnoj odeždoju, da pokrijet, ne gotuje ja. Pokroveni že bivšej svetaj Varvari už je bolje ne možah očenji čestivih zreti obnaženi hudofeja in vzvrštena byst k močitelju. A po nej svetaj julien je takož denaga Vodima B. Pogradu v pozor angelo mi čelovekom. Ta že vidim močitelj, jako ne može tih odljubve i koj dolo poklonenju preklonitji obojih na mečnoj posečenju sudi. Di v skoro že kameno sredečnji svetaj Varvari i roditel ne točijo ne po bolje srcem, vidiš ti mnogi muki čtere svojeja tako užestočivšo je gobeso noj samej spekulatorom biti neostaj desja. I boj dinoj rokojo pojadni čter a drugoj jo vzja obnaženji meč in vedeju na mestu posečenja, je že benaznameno neko je gorevne grada. Vedena že bejstvo ti nago vojna in svetaj julienija, je gdaj di jahu Varvara svetaj mojaši vseg Bogu glagolišti. Beznačalni bože prostri nebojako pokrov izemlju na vodah usnovavaj, sjaj je sonce svojna blagija izlija, i odoždja in napravednija in inepravednija taj inaj ne mojaščuje se k tebe uslejšimi rabu tvoju. Uslejši odsarju i dašt svoju vsekomu čeloveku i že me nej moja stradanja vzpominati budet, da ne približi cimo bolezan v nezapneja in smrtne čajne je goda ni pohititi. Vesi Bogu, spodjako ploti krofi smaj, i delo pričistih ruk tvojih. Vsi cek da moljaše se svetaja slišen byst glas s nebe se prezivajušči vso julieniji vgornija i obeštavajuštej prosimo je izpolniti. Zamecii Varvara i Julienija nasmerit s radosti ovelijaju želajušte skorej razrešiti se od tela in vniti go gospodu. Dostihši že na rečen nago mesta, Agnica Hristova Varvara prekloni podmeč svetujo svoju glavu in useče na byst rukami ne miloserda goroditele svojgo. Izbystce pisano je predašt nasmer totec čadu. A svetujo Julienijo in nej poseče vojn ta možde i tako soveršiše tečenje podviga svojgo. Svetuje že ih doši v oglase radovanje vzajdošek ženihu svojmu Hristu, sretajuštej mi hangilom in samo mu vladi ciljubesnoj prijemljuštu. Diju skorože in Martijana i Gemuna postiže v nezapne kazn božija. I boto goz gorej schodjašta, a ono gov domu sedjašte grom in molnja snebe se odarivši pobi, beže v grade tom neki blogočestivi muž imenem Galentijan. To je vzemši česnije svetih močenic mošti v desevo grad i pogrebe spodobajuštejo čestiju. I cerku v nadnimi suzda v nej že mnoga je iz celenje bojvah od moštej svetih, molitvami ih, v logodatju že odca, i sve ta goduha, edina gov trojce boga je može slava vovejki Amini. Česnije mošti svetih velikom učenic v Arvarii. Česnije mošti svetih velikom učenic v Arvarii od stran grečskih v zemlju russijsku v grad Kiev prenesine i svojt v ta vremena. Egda po prosveštenji zemlji russijske svetim kreštenjem, blogočestivi knjazi russijstji s blogovernimi ceri grečskimi v ljubi i idino myslji prebaivahu, i v zemahu sebe od ceri grečskih postulni veliki knjas vladimir pojal v supružistvu cerevno annu sestru cereji grečskih Vasilija i Konstantina. I veliki knjas vse volod Sejn Jeroslavov, vnuk Vladimirov i že postarejšem brati svoj misi Slavi Jeroslaviče knježenje ml v Kieve pojal dašter grečskog ocerea Konstantina Monomaha in rodil tneja Sejna Vladimir Monomaha. V takovoj prijazni knjezem russijskim s grečskimi ceri živuštim in nogi je dar je od njih prijemlištim dar ova se jisej bezcenji gradu Kievodar, celjebnje mošče svetaj velikom očenice i varvari takovoj ima obrazum, jako že izjasnajaj pred si mjeljete od dostovernogo moža prečesnago i romonahat Teodosija Sofanovića i gumen obitelje Svetomihajlovskija Zolotoverhije Kievskija napisana je v letu gospodni 1670. Povejst Mikhail Svetopolk knjas Kievski svejn iz Eslavov, vnuki Ruslavov a pravnug vladimira Svetago ime prvoju ženu grečenajnju Alexija Komnena, celja grečeskog odšter imenem Varvaru. Ta odhodjašči od celja grada v russijskje strane umoli odca svojgo da dasti česnimo šte svetaj velikom očenice i varvari in vzemš je v grad Kiev s svojo prinese. Mož že je veliki knjas Mikhail sozda vši cerkov kamenno vojime zastupnika svojgo svedago arhi sretiga Mikhaila. V letu odsozdanjem miraz 6.690 položi v nejtej svetje mošti česno. Jaže nahodjašči od bezbožnogo cerjatatarska gobateje na russijskoj zemlju brani, sokrovejni beši odhranitelji cerkovnih pod spudom tojaže cerkve vmeste tajnom, pod stepenimi stolpa kamenno govedušte go na verh cerkve. Mimo še če že brani po mnogom vremeni, izvolenim obretenne je izjatej suto sokrovejnje togo, jepak je jave v toj že cerkve je blagolepno položenaj. Po isti ne že bez vsekago somnenja, nije neje svetje česne mošti, tokmo svetje velikom učinici v arvari, u njih že ašte je be prežde brani izveštenje opisanno je prostranne, no v vreme to, e kda bezbožnje oni cartatarski batej ugnemi mečem zemlju russijskoj povajvavši preslavni prekrasnih gradki puste go so tvori. Tukdaj knih jel je to pisce v požženji sutj, i malo čto poslednimo rodov sta se vedimo o teh ja že bi jahov prežne vremena pri velikih knezeh kievskih. Obače isti na česnej sih svetje velikom učinici v arvari iz desuštih moštej odverdi se dostoverne, in evdavne vremena e kda priblženoj pameti velika gorevnitele pravoslavija preosveštennego mitropolite kievska go petramo gili, v letu sva hristova 1644 e be v kijeve korolevstva polska go senator preslavni kansler Georgij Osolinski, je poklonjaja se s verojo česnem tem moštam svetje velikom učinici v arvari, v cerkvi zoluto verhoj sveto mihajlovskago monasterja povestvova. Jako beh, reče v rime, i vuprušah vsiudno zapade ašteba, i kde tamo mošte svetje velikom učinici v arvari ili ašteba, i o njih, kde slišano na vostoce, imejuš to mi veli overok pomošti to ja svetje velikom učinici v arvari od mnogih okazanji. Jako ašte, kto vručajte se bez zastopljenju je ja, to je bezpokajanje, i pričasti je božestvenih tajne ne umirajte. No izvestih se, jako na zapade mošte svetje velikom učinici v arvari ne obretajo cija, takož da je bavajošči na vostoce glagoljut tamo im nebajti, imaj odbajti v zdješnjih stranah. Ja s ubo, reče on kansler, veruju jako se zde v Kijeve istje so tjimošči svetje velikom učinici v arvari, in molenjem poklonivši si im ilo bejzavši blagogovenu prosil, da baj danajmo bela čestica nekaj od teh svetih moštej na blagoslovenje. I poveri je gočast persta desnej roki svetje velikom učinici v arvari, da desijemo, zelo o tom blagodarstvojušte mo. Potom že v letu od roždžestva christovat 1650. Priblaženoj pamiti preosveštenna go metropolita Kijewskogosilvestra Kosova. Getman veliki Litovski, knjas Januš Radivil, ekdabranjo vzjel bogospasajmi i grad Kijew, tukda na želanje godano bejstimo dve časti nemaloja, od persej i odrebrač s nih teh moštej svetje velikom učinici v arvari. Od njih že jedino čast boljšuju v persej, sobljudežene svoji knjegine Mariji, lgočestivoj dešteri gospodarje Moldovlachijskago Jovasilija. Pojaja že predstavljenje ta často stasi preosveštenom o metropolitokijevskom ojosi fotokalskomo, jože on v okrainskih grad Kanev ssobojo prinese, a ponem zeta v Baturin grad Malo-Rosijski, in nej ne v monastire svetago čodotvorca Nikola Baturinskom čodajstvi svaljno početajca. Drugu že čast menšuju Jažjo Trebra, to je šte knjas sredi vil poslav dar biskupovilinskomo georgiju Tiškeviču, poželanju je go pisavšimo k njemu o tom izgrada vil nej smolenjem. Prijemo bo biskupdar, to je hranjaš je gočestno v palati svojej vkovčegi Evenovom. Sluči se že po tom zagoreti se palati biskupskoj, i so vsem zgore, točijo po včežeconej Eveno v izčastju moštej svitej veliku močinici v Arvariji cel in ne vredim. Včesom vsi odivliše se proslaviše Boga i svitujo veliku močinico v Arvaru. Čudože si je od česnej dostoverna človeka povedano bejstj v monastire svetomihajlovskom Zolutoverhum Kejevskom v letu otroždestva Christova 1657. Prežde že goda togo v letu 1656 svetjejši patriarch antihohijski makari Baj v Keve poklanjaše se s velijo veruju i ljubovju in s slizami česnej im svetjej veliku močinici v Arvariji v svetomihajlovskom Zolutoverhum monastire moštam i Glagola. Jako Iliopolj grad ide že sveta je veliku močinica v Arvara po strada est mojej patriarchiji nedaleče od antihohiji. Jek da je spetovak od tamo že so to drevle, niže kde in de navostoce, no imej odbejti v zemljivar vrstej tako naricajmej od nekih zdešnej zemljero s isti. Veruju obo nesunneno jako to so ti isti nezde mošte svetjej veliku močinici v Arvariji. I prosjašal sredno da bude danajmo čestica od teh svetih moštej. Jako že po so izvolenju togdašnogo preosveštennogo metropolite Kejevskogo silvestra tudi jo radostju i begodarejnjem prija. No kaja est potreba boljšega osvidetelstva jako že sam je čude saj izcelenje od česnejh sija svetjej veliku močinici v Arvariji moštej bajvajšte v svetomihajlovskom zolutu verhum Kejevskom monesti re ja že pače trup veli glasnih vsemo miro vopijut in vsehoverjajut jako to su ti vo isti no svetjej veliku močinici v Arvariji mošti. Od kojih čudes dostojit što li bo v overjenji malovernih? Pri osveštenni archihepiskup Černigovski Lazar Baranovic ešte prežde rejstve svojgo mnogoje vremja. Od let 1640. v ploščegu se Boga slova trždaje se v očenji propavedeni do šespasitelnih sloves. Mež do inimi in na praznih svetje veliku močinici v Arvariji propavede je pričesneh je ja moštah slovo Božije proslavljaše zelo pozeljnoj boljezni poločennego izcelenja. I vsegda proslavljati nepresta. Jako že in v svoji knize trup prazničnih napečatati blgovolil v letu gospodni 1674. Ja sam reče v neduze mojem zeljnoj v držem nemuštijo ništa inago vrača e kda pribegoh k moštam svitej veliku močinici v Arvariji isverujo pih vodu e vže bejstomo če naroka čaša sicevaja voda i bejstmne vospasenje. Prečesne v uspomenuti igomen monastirja Sveto Mihaelovska gozoloto verha gokevskogo Romanah te odosi povestvova jako po blagoslovenju preosveštenna gometropolita kevskogo silvestra Kosova v letu gospodni 1655. Prijem še imo to igomenstvo prijedeknemo v toj že got i dinčesnej graždanin slutski prenesči ruko od srebra sodelennoju i da de povesiti jo pri čudotvornih svetaj veliku močinici v Arvariji moštah. V prošen že sej v koje bej znamenje to tvoril skaza posovesti, jako zeljna je boljezen ob držašimi ruko izkorčila tako, jako ne že razgnutijo mogoh. Tuj je nej z celjnoj boljezen straždošti vospomenu, če dodajstvojo, što je zde svetuj veliku močinici v Arvaru, jako pri moštah je ja svetajih podejuci izcelenja. Molih se obo svetaj veliku močinici v izceleni ruki mojeja i obet so dvoril v put šestvovati na poklonenje k česnimi ja moštam. I tako po mošti o svetaj veliku močinici v Arvariji, ruka moja skorčena izcele, az že obet moj spolnjaja semo moštam ja svetem s blagodarenjem pokloniti se pridoh i ruko si jo srebranju, vznamenje ruki moja izcelenje po mošti o svetaj veliku močinici v Arvariji, k poštam ja svetem je soh. To je že prečestne i svetomihajlovskih igumenti od osi izkaza. Jako v letu 1660 vo vremje meždoosobnje brani smuštaje se oskudosti svojgomu nastirja i obetstve zdravije života, je gda osnu, mnja še se bejti prečestnih svetaj veliku močinici v Arvariji moštah. I vidi svetujo veliku močinici v Arvaru ležaštujo vsi v elej araka. I ako glagola svetaj je v Arvariji tnemu. Nesmoštaj se, az s vami je sem. Po ktorom videni v osprinuv nača on tolkovati sebe jako vpisanje svetom elej znamenoj odmilošti i tako izpolnenje eleja v nemže vidih rečeli žaštuju svetujo veliku močinici v Arvaru znamenje mesti akumulitve me ja svetlej mi v monastirje tom nebo letskudosti obetstva, no pomilovanje obetstvi, bez vsekago povreždenje jako že i samim delom byst. V letu potom 1666 v post svetaj i že est pred praznikom roždesva Hristova v ktoraj i pamet svetaj je veliku močinici v Arvariji praznoje cja dva čeloveka, Andrei i Teodor, vojni sušte vidi vši nečesnih moštah svetaj je veliku močinici v Arvariji dragocennoj okrašenje vse to okrasti i prišeče nošči odverzoše tatskim urodjem poludnije cerkve svetomihajlovskje dveri všeče vnuto rostrimiše se prema k moštam svetaj je veliku močinici v Arvariji ek dažek česne je razje pri bliži še se v neza poodari na njih grom strašen iskrej ognenje otraki svetaj je na lids in jih isypa še se uniži od straha to go padašen na zemlju, aki mertvi a drugi besen i pogubi um potom že prišeči malo v sebe oni iz že oglohnu in vidje na sebe kazan božiju i svetaj je veliku močinici v Arvariji izvede druga svojgo obezumlenego iz cerkve in nič to že vzemšel taj doša v dom svoj sječo do samtoj oglohnu v prišeči po sedmi dneh s okrušenjem srca v cerku v pakji svetomihajlovsku i druga svojgo obezumlenego izpoveda pred dohovnim svojim odcemi romanahom Simeonom on že eliku mošno nastavi fih da istinno pokajuca s nadeždju v pomošči svetaj veliku močinici v Arvariji izvesnago iz celenja odposti i posemi gumenu svojmu svetomihajlovsku i romanah od jodosju skaza to posovesti svoji pred oltarem svetajim i da jih k služenju božestveni eliturgiji v letopaki 1669 v meseca avgosta 2. nadesednja vojn edin prišeči v cerku v kčestnim moštam svetaj veliku močinici v Arvariji i svejlim blagovenjem poklenjaja si vozdohnu i poveda po nomarju in najmnogim ljudim bivšim tukda pri teh svetajih moštah velika goreče zastopljenje čudesnago svetaj veliku močinici v Arvariji as podobih si. Vajdino bo vremi v polkovojskom sušti pojehali so mnogimi drugi našimi po travu i se napadošena nastatari vseh drugov mojih v polo njaša a stočijo jedin od rukjih izbegoh. I kda blagodarih boga so želeje v druzeh mojih je visem ne svetajed deva Varvara v takovom dejanji in v takovom vence jako že zdeližit igle gola, ko mne. Značilo veče, jako azis mmučinica Varvara jaži od Varvarovte svo budih. Zatoj zdek mošta me ja svetim da bi blagodarstveno je poklonenje za čudesno je to zastopljenje vozdal in vam sliši štim si je čudov propavedajo. Posen v gredu štele to 1670 je graždanin česnej bo go spasaja mago grada Kieva Joann rajce tok da bavši potom i Burmistr objat be težkoj ognevi cijo boljašti že nemalo vzpomenu v sebe svetu štej svojih. K nim že nemogi sam dojiti težke radi boljezni, ne popoštaj štej i ododrajmo v ostatji poslav Monasteri svetu Mihajlovski prosja vodej vozljivajaj na rukosvete veľkomučinice Varvari iz veruju iz celenja. I v tom vremeni zelnim ognem že Gombe, jako jezy ko je go sseihati sve. Sovetu v hožem obližni a šteba im ne jih umreti, nimam piti niče so že donde že prinesena bodi dvoda od ruki svetej veľkomučinici Varvari. Takovo imel ve rukosvetej. Potom že egda prinesena byst od rukimuštej teh svetih voda, prijajo Joann radi ojsi pomolivši se s veruj napisa. Tukda Abios no krepku nemogi prejšte spati od njud. Isevo snetom je vi sjemu akiba in v cerkvi svetago sigam ihila stojaštu prekrasneje devica i reče. Človeče, znaješ li, kto je samaz? Odveštavšo imu, jako ne znaju, pak je reče. Se oboznaj, jako az je sem mučinica Varvara. Nozi ne verujod, da boj to mošti moj v monasteryre sem svetom Mikhailovskom isti najbeli. I samo oboznaj, jako to so ti mošti moj istinnija i vsem propaveduj, vznamenje že togo se uže zdrafi si. Si je reči, položi se sama vraci svoj inokrašenom meste stojaštej, a Joann v tom čase v osprenuvši odsna, obreti se tako zdrav, akiba in ni malo boljel. I blgodarja Boga i svetujo velikomučinico Varvaru poveda po sovesti, ne tokmo in gumino svetom Mikhailovskomo te odosijo, poploti bratu svojemu starejšimonu in vsem to čudesno je svoje pomošti velikomučinico Varvaru izcelenje i dostoverno je o isti nezdemoštej svetajih izveštenje. Mnoga že in neprestanno pri teh česnih svetaja velikomučinico Varvaru imoštah svetom Mikhailovskom Zolotoverhum Kevskom monasti rebaivaj od čudesa izcelenje različneja, a premnože je od celebnje svetaja vode in vzlevajma in svetujo ruko ja desnoju. Obače v drugoj svetaj vse svetaj levej zdježe da nebezvesno budet jako prinetlennom telesija svetom. Tamo v cerkvi svetom Mikhailovsko izdrevljenje obretajca no držanata bivši v grečeste izemli po mnogim vremenam nastavšo pravoslavnomo mitropolitu Kevskom oblaženje pamiti Petromogile prinesena bejst v poljskoj ju državo preselošim se v njojedinim česnem grekom slovuštim od pleminecarska kanta kuzinska, vrčenje Galinov vračebno govčiteljem izženericaše se mozelja i položenav so zdani od njegov grade volejnskom ludzke vzdvišenje česnago krestago spodnje cerkvi Kamenoj Bratskoji. Ek da že po mnogih letih priepisko pe ludzkom pravoslavnom preosveštennom gideone knjazi četveretenskom i že po sem bejst mitropolit kevski, bezbožnji židej ukradoša cerkov Bratskoj o ludzkoju, tak da je ruko tujo svetujo vki vodce srebreno mež dojnejmi odvrmi cerkovnimi v oshitiše in v vergošajju v pešti gorjaštju in vinokurnoju i da že vezde nji vsi nošto gnem pali marokata svetaja pribejstne vredima. Ež jo zrevše bezbožnji dji pohititi li, izjašaj z pešti tujo svetujo ruko nevraždeno i čudesni, i so krušahujo ota in vnošti mlatami železnimi edvaži so krušenjo na maloje časti vergoša pakiv tujoždi gorjaštju je pešti. Posen v skore priležnim vzeskanjem otoj tdb islišenjem od bliz živuštih tolkanje tamo nošti v mlatu v kosti so krušajuštih izjavljena bez divnimi sudbami božimi ta zloba bezbožnih teh židov ih žeek da namukah u roce to je svetaj spet vahu nekoteša od njud iz povesti. Tukda prijde vo um blgočestivom umnenju iz grebsti pepe il iz pešti toja i prosevati rešetom, v kojem prosevani je abije se malej častiti so krušajnih moštej roki toja svetaja je ja že znamen je obreti se tamožde ukrašenje koraljnoj na nej bivše ne obreti vše se v pepel no tok mu pobele vše. A po takovom izizkanji roki toja svetaja na malej častiti so krušajnija izpovedaš je to uži sami oni, bezbožnih židej v Turiciju mučimi i tako po blagovolenju bivšegu, tukda je piskup Lutskago vlaženje pameti gideona lgo, rukata svetaja so krušenje vlažena byst so vsemi obretinimi jačesticami iz temi že znamenjuštimi ukuraljami ognemu belenimi, v kivotec česnej, na to so delan nej in vnesena bečestno sprovoždenjem o sveštenjago sobora in naroda mnoga s svetajmi krestaj in sveštami in vsekem svetolepnimo krešenjem izpropovidijo slova Božija v prestoljnoj o pravoslavnje piskupi Lutskije svetago Joanna Bogoslova cerkov. Po nekih želetih pri osveštenji vzpomenutej paster Gideon, gonenja Radi na pravoslavije, preseljaj se o te piskupi Lutskije v maloju rosiju, priveze s soboju i toj kivotec s česnoj v svetej velikomočineci Varvari rukojo so krušenjo, je gda vozveden byst na prestol metropolije kivskija, tukdaj tuj svetuj rukov tom, že kivoteci položi česno volterje cerkvi prestoljnja. Koli kivskija sveteja Sofiji pri mudrosti božija ide že blagogovejno početajca. Konec žetija svetej velikomočineci Varvari žetija sve teh svetitele Dmitrij Rostovskogo mesece dekemvrije v četverti denji. Žetie prepodobno goca našego Joanna Damaskina. This Librevox Recording is in the public domain. Damask, krat sirski, vozrasti Joanna Damaskina od roditelej blogorodnih evernih. Iih že blogočestivi je bo Hrista veri izkušenje mnogočesnejše zlata gibnoštego, ogne mi skušajma go, obreti se v to samo jeljutoje vremija. Eks da se racini stranu tuplenivše i preslavne to je grad zemše, hristiano zlobljahu, ovih obivajušte, ovih že v plen prodajušte i jave slaviti Hristaniko može po poskahu. Rodite li Joanovi, tukdaj celi s zdravjem i menjem svojim sohranjeni bojvše celo in veru svetujo sobljudoša. Dede bo im preblagi bo k obresti blgodat ose racinov, jako že inokdaj Osifu o Egiptenov, i Danilo o Asilijanov, in evozbraniah o zločesti via garenje roditelem svetago blogočesno v Hrista verovati jave imejo go svetoje proslavljati. Ešte že i sudijejo gradskim odca Joanova postaviša celina nadnarodnimi strojenji tukdaj očiniša. On že v takovom blgopoluči sej mnogo dobraj dinovernoj brati i tvoriaše plenenjih i skupuja zatvorenjih v temnice o tu s svo boždaje i od smeriti izbavljaja i podaja ruko pomošti v poslednji bedestraždoštim. I bi ja horoditi li prepodobno govdama se posredne naroda Egarenskogo jako že svetilnik v nošti jako seme v Izraeli i jako iz krv pepele na to od bogas uhranenji da od njih projzejde dvozženje cerkvi hristovoj svišta. Vsem umiru jasno svetjašte ja sej blžen nji Joandama skin. Ego že rodi vše pojesti stvu pod štaže se abije roditi i po blgodati isotvoriša vešt, je že v to vrem je be neodobno zelo. Ne poposkah o bo agarenje od vodej i duha roditi se nikomu že obače Joanova i roditi li nevozbranno odruča od rodiša, na rekše je go blgodatite zo imenitim. Rastuštu že otruko pečaše se o nem roditelj da bi je vospitali gov nakazani dobrom in naučil neobičem s racinskim, ni hrabrosti vojnskoj, ni lovit vezverej, ni že ko je mo li bo hudožestvo človečeskomo, no krotosti, smirenijo, strahobožijo i razumenijo božestvenih pisanji. I moljaš je boga preležno posletimo tako vago čeloveka premudrej, blagoverna i že bi sejno je go dobro bil očitel i dobrih del nastabnik in oslišen bih od boga poloči želajmoj sicevajmo obrazum. Varvari živušti v damasci, ishodjašte často morim izemljejovo okresnje stranej pre njahu christjan in veveče v svoj grad ovih na toržištah prodavahu in nih že obivahu mečem. Edinoj že sluči se imijati neko igo černoristce, če s navidenjem, česnejše že dušejo, rodom od Italiji, imenem Kosmu i prodavahu to go na toržišti s pročimi plenjiki. A jih že mečem posišti hvotjahu, ti je pripadavište k nogam černoristca o nago soslizam je go moljahu da pomoli cjek bogo v dušahih. S racini že vide vše takovoj odvedomih na smer tvorimo i černoristcu pokonenje, bo prosiš je go, ktorim sanom počten bil v otečstvi svojem meždohristijanaj. On že odveš ta. Ne imek niko je gožesana, niž že čestijo sveštenstva počten, no nepotrebnimo na hjesem in filosofiji naučen netočijo naše hristijanske, nojtoja, juže vnešni, lebo modrce i služiša. To rekši, slese otoče si zlija i plakasja. Stojaše že tamo nedaleč roditel Joanov in oto deždi černoristce je goba iti poznav, pristopiknemu, kot je otešiti je gov skorbi i glagola. Skuju očelo veče boži plačeš i u lišenji mire se go, je gože davno otrekl si esi i umirelimu, jako že oto obra zapoznavaju. Otveš ta černorizec. Ne u lišenji mire se go plače, a zboj, ako že rekeli si umroh miru in nebrego ne uče somže od teh, ja že so ti v miri, in najžizn luk če je besmrtne že je večna ugotovanja in s trebom hristovim, juže postignuti iz blgodati v hrista Bogamo in go nadejevsi. No, sem rej daju, jako besčaden odmira si go odhoždu, ne ostavivši po sebe naslednika. Odiviv se že muš on reče, taj inoki si odče vdavi sebe Bogu na hranenji čisto taj, a ne naroždenje čad, počto bo o besčadi setoješi. Ne razumeješi go spodi, ne glagoli ma gomnoju, ne oplocnem čade, as glagolju, ne oveštestvenom nasledi na oduhovnom. As boj, ako že me ne vidiš, jašte nište in istižatelne inoke sem, obači imam velje primudrosti bogatstvo im že od junosti moja, ja z pomašti o Božejo, mnogotrudjašči si o bogatih sija. Projdoh po vseku jo človečeskoj primudrost. Ritorike, dialektike iz učih sija, filosofiju, juži Stregirite i Aristonov sin predaša, dobre poznah. Zemlemeriju in muziki isti hitrosti na vjikoh, nebesnom odviženju i tečenju zvezd dovoljno počih sija, da odtvari toliku je dobrotoj moštija i toliku premudri ustrojenneja, pridov jasnejšije poznanje samogotvorca. Poslediži je bogoslovi od grečskih in rimskih teologov prvosloženne tainstve soveršenno uvedah. Udari sami meja, nedarovah je nikomuži in če su mu sam naučih se ne naučih nikogo že, ne že mogu uže kogo naučiti, nesušto vremeni ni učiniku. Mni oboj, ako jaz z delta garenska gomeče umru, javlju se pred gospodimu imejo ako drevo neplodno i rab skrejva in vzemlju talent gospodi na svojgo. Vse mu boraj daju in plaču. Jako že bo plodstiji od sej skorpimot, ek da v sobružeste živušte in ne raždaj odčad, vsece a skorbljuj tožu ako ne porodih ni jedinago mi duchovna gosejna in že ba je pomnena slednik bil dolikago pri modrosti bogatstva. Vsece vaj je glagoli otec Joanov sliše v radbejstj, ako obrete so krovište želajmoje in reče k starcu. Neskorbi odči, možet bok izpolniti želajne srca dvojgo. To rekši o ti despešno ko knjazi pači moljaše go priležno da darujte mu plenjnika o nago in ne liši se prosima go. Darovan bo bejstimo od knjaze toj dar in že mnogih darov bevo istino dostojnejši. Poemši ob oblaženega kusmos radostju, vedev dom svoj vtešaše go pobejvšem dolgom zlostradanji, da všemu vseko v godji vpukojnije igle goleše. Budi odče gospodin domo mojmo, včasnik radosti mojih vseh iz korbej. Taži reče, se ne točil svo bodo bok ti darovan v želanje srca dvojbo izpolnji. Imam bo si ja dva detišta, predstavif ima obojih teh odrukov. Jedinejstvestvenej sain moju an, a drugi vmesto sain prijati, rodom od Jerusalima, osiroteže v detstve svojem i pojah je go sebe vmesto saina. Edinoj menen žeest dvojej česnosti, kusmoj imenojeca. Molju obo tja odče nauči ih pri mudrosti tvojej inravom blagim in nastavi ih na vse dobra je dala. Sotvori ih tebe sainih duchovni, porodi ih tebe očenjem, vaspitaj nakazanjem in ostavi ih po tebe nasledniki nekradomago bogatstva duchovnago. Blaženji že starec kusma rad bejstj, je pruslav i boga, je pojem še obojih utrukov učaši jih s vseakim preležanjem. Vjaho že otruci ti ostrumni, razumejušte vse povedajima i otučitelja, jočahu si je spešno. Joann bej a kjorel po vzduhoparjaj, tako v isokih dosti zaše vočenji tajnstv. Duhovni že brati go kusma aki korabel, po morju vejušto vetro skoro plavajaj, tako skoro posti zaše pri mudrosti počinu. Sice obo preležno i čtatelno učašte se v malom vremeni vsej primodrosti ježev gramatike, ideelektike i filosofiji i aritmetiki na vejkoša. Jako že Pythagor ideofan v Zemlemeriji osice naučiše se jako novi nekje efklidej v nejah vsebejti. V musikiji tako vej bejša, kakovi jih javljajo cerkovni od njih služenji givni istihih pismidneja. Neprimenuše že je astronomiji i bogoslovji tajnstvo dobro uvedaša. Ešte že je plagim dravom naučiše se, jih dobrodetelno možiti bočitele nastaviše se i bejša sovršenji v primodrosti dohovnih in vnešnih. A ne pa, če juano spe, jako diviti si o nem v samom učitelju. Prevozhoždaše bočini k učitele v nekih primodrostih i bejst bogoslov tako vej, kakova go pokazaše bejti bogodohnovenja i bogomodrej go knigi in negordjaši se o tolici i svoje primodrosti. Nojako že drevo blagoplodovitoje nek zemlje veta v mi svojimi preklunjajcija. Tako blazenji i lubomodrej cjoan iliko boljšje primodrosti pla, da je v razume svojim vzraštašje, toliko v srce svojima mnji bejti mneša se. I omeješi mladije vsebe vsebej myslju ukručati vgašati prelogi strasneja, dušu že svoju, jako svetilni keleja primodrosti dohovnih izpolnjeni vzžigati svoju Anovo glagola. Vse želanje tvoje izpolni se, gospodine, otroce tvoje izlučiši se dobre, uže ime neprimodrosti v privoschodjet, nedovoljno bobe učinikom s imbejti, jako učitelju, no veličestvom pameti in neprestanim i trudaj sovršen neprimodrosti glubino počerpoša, bogu v njih to darovanje obnožajoštu. Proče, ne treboj odmene očiti sja, sami sušte dovoljni in neih naučiti. Moljubo tja, gospodine, odpostime v monastir da tamo sam učinik budu in nauču se od sovršennih inukov vešnje premodrosti. Tabomirska je filosofija, ej že predno učih si, posilajte me k filosofiji duchovni, ja že je z česnejšej čestejša, polozojušte je, ispasajušte je, dušu. Slejše vžetovote ciju Anovo vbejst pečalen, ne chote lišiti se takovago česnji premodrodca. Obače, ne sme, nežde ju držati, da ne opečali citarca in sotvori povolj je go, naputstvova v bogatu, odpusti je go smirom. On že šed vse li se v labru prepodobno go savaj i tamo dobro do končinej svoja poživ v prejde k sovršennišej premodrosti Bogu. Ta že je otec Joanno v ponekolikih letih predstavi se. Knjas že s racinskih prizvaf Joanna, v oskote je go sotvoriti prvosovetnika svojgo, no to jo 36 imaja samo oklonenno je želanje, je še rabotati go spodu bezmolvno. Obače, prenožden povinusija i prija ašteni choće načalstvo i bejst vlastelin v grade da masce boljši pači roditele svojgo. V ta leta carstvova nad Grekam je lefi savrenin in že zverski na cerku v božijo vosta, jako lef v oskištaj i rejkaj. Ikona je bo svetaja od hrama v božih izmetaja, ognem sožigaš je pravoslavno verošti zubami ljuta gmočitelstva nemilosti v nerasterzaši. Sliša v želom Johan razže se revnosti v poblogu čestiji podražaj ili iti svetjeninu i jedinojmennemu sebe predteči Hristovo. Izvlekubu slovo božije meč na čaz veron ravnogo cerja eritigijskih dubma tak je glavu odcecati. Epistolije bo mnogi je očesti svetih ikon napisav k pravovernim ikže znaješi, posla v njih že odpisanje obo bogonostnihotec predanje premodri pokazovaši jako podobajte doložnoj svetaj imikonem vozdavati se poklonenje. Moli že teh k nim že pisa da ta ego poslanje pokazuje od drugim jedinovernim bratjem ko otvrždenju v pravoslaviji iti šta še se blženji Johan vsi uptišti vselennojo ašte ne nogami obače bogodohnovenimi poslanjemi svoimi ja že po vsemu crstvo grečeskom razšeče se blgočesti vih levu, a ritikov jako že ostnej bodjahu dojdoše že v sluhi samomutom olivu, zlovernom ocarju on že ne terpja zločesti o svojmo obličenja, edinanravnih sebe ritikov prizvav povelej im, da pritvorivše sebe blgočesti obraz po ištot meždovernimi koj go liba pisanje Johanova isto jo ego rokojo pisan na go jak je polz je radi na pročitani od njegde izprosjet zavše se obretoša negde o blgovernih jedino Johanovoj rokojo pisanje poslanje i lesnoj sprosivše crju je govruce Daša toži vruči nekotorim hitrim piscem svojim da napisanje Johanovo smutrašte tako vejmi pismine in napišo totljica Johanova k nimu poslanje akiba i istoj rokojo Johanovojo pisanje iz damaska prislonnoj v poslanje že to si cevo be radi se crju ja s radi jo si države tvojej, edinstva radi veri našeja, poklonenje že je podobajštju čest v zdaju carskomu tvojmu veličistvu izvejsno države tvojej tvorju jako grat naš damask ego že drža cracejni est veľmi od njih nebregomaj jut njut krepke stražene imejušti a je že vnem vojnstvo garenskoj nemošnoj estimalo miloserstvoj v Bograde sem Bog radimo ljudje poslimužistvennoj tvoje vojnstvo namo i tih otjašteh nečajno na damask najdod i vozmišivo oblastvoju grad bez truda mnogo že v tom jaz tebe posobstvojti budu ponižej grad je vse ta strana podmojeju je strukoju takovoje poslanje od juannak sebe napisavši drugoje poslanje od sebeko knjazju s racinskom ozloh hitri napisati po veli sici ničto že blažen ne im njubajti pa če se go, je že miri meti razni prebejvatji hraniti že mirne zaveštanie zelo pohvaljno je s ti bogu ljubezno te mi ja smir s toboj s otvorenjih hraniti ko što ne zazoren in neprimenen do konca obače christijani neki v tvoje oblasti živaj čas ti mi svoimi kom neposlanji mi vozboždajet mi da razorju mir jo veštavajet mi grad damask v dati v roce bez truda ašte tamo prišli nečajno majvojnstvo k poslanju od teh ja že christijani naon pisa in odsjudo da poznaješ imu jo prijazn drznovšegu že tako vaja kom nepisati da o razumeješi izmenu in vraždu i budeš i vedati kako je go kazniti sicevaja oba poslanje ljvojminiti iz veronravni cari če re svojgo neko je go k knjazju varvarskomov damask posla to je že prijemi pročet joann na prezva i pokazajmo ono alesne poslanje joann že čtušti razmatrivojšti pisanje glagola pismena v hrtiji sej veš do nekoliko podobne pisanje v roki moja ja obačenja moja ruka pisasi je mnebo ni že vo umko kda prijde pisati k cariu grečeskomo nebudi to da bi lesne složil gospodinu mojmo knjazju i poznaju anjako vraždebno izlo hitr svoj retičskoe kako desnuje odsešti nepovinnomo joannu moljaši že priležno joann knjazje da poterpit malo i podasti mo neko toroje vrejme ko izveštenju svoje nepovinnosti i vraždejne se be vse zlovne goretika ca realjva izjavlenju no ne poloči prosimago i bo razgnevan sušti knjas zelo ab je so vrešiti se kazni veljaše i vsečena desnice joannova ta desnica jažetvorjaše v roze desnica ta jažepismina i svojimi obličašenje na vidiški gospode in v mestu černila im že pišušti opočetani ikon svetih umočaše se svojejo istojo oblijasje krovijo poosečeni že povešena bys na toržišti posredne grada a joann odbolezni in mnogo gotečenja krovi iz nimog odveden byst v dom svoj prišeču že večeru urozume vblaženji poslak nimomolejnje glabolišti umnožajac je bolezn moja in neskazanno mi močit ni že mogu imeti utradu do ne leže osečenje ruka moja na vzdu se visiť moju obuťa gospodi nemoj poveli da nam je bude truka jako da v zemli pogreboju mnjuboj ako ašte ta pogrebena bude oblekčit se moja bolezn mučitel že tako vejim prošenjem omolen biv povelesnjati ruku z pozorušte prijem že ju ano sečeno v svoju ruku vnidev molitveno v svoju kletj i padše na zemlju pred svetoju ikonu i prečistije bogomatere in mušti na rukah svojih mladenca priloži osečenu i desnicu k sustavu in načaj z glubinej sredečnja vzdejhajušti plačušti molitisja i glagoliši vladiči se prečistej mati roščejo bogomojgo se božestvenih radi ikon ne ne vesi že, čto ljvana jarost podviže počti si obov pomož skoro iz celi ruku moju desnica v vejšnjo govo plošče se iz tebe, mnog je tvojimi molitve mi sili tvorit moli obo, da imuju tvojim hodatestvom iz celi desnicu o bogomati. Jako da napišat si jamoja ruka, elika tej sama napisati po dasi tvoja isaj na tvojgo hvali i da pomožet pisan mi svojimi možeš je bo v sja elika hošteš, jako božje mati sja joan so slizami glagoli v snu, je ozrev s onnom videnji prečistje bogomatiri, kono svetlemi miloserdnimi očesejne nego smotrijaštuju, i glagolištuju se zdravate bejest ruka neskorbi proče obače trudi si je jo nelen o snu jako že me obeštal si esi i sotvoruju trost skoro pisca vzbudi vsi že joan ek da osjazajo zre ruku svoju izcelevšuju, vozradova si duhom oboze spasi svojem jo negopreniporočnej materije ako sotvorijemo veličje silni stav že na nogah svojih ruce gore vzdev, vlegodarejnije bogu i bogomatiri v osilaše i be vesela se vsi noš so vsem domom svojim i pojape syn novog glagolišti desnica tvoja gospodi proslavi se v kreposti, desnaja tvoja ruka osečenju moju spastnico i to jo sokrušiti vragov nepočetajušti česnago obra za tvoj go in tvoja prečistije materije in s otrojtej jo so postate ikonosokrušiti vomnoženstvo slovej tvojo ja tako joano s kaikki domašnimi svojimi veseljaštosja i bodarstveniji pesni pojuštu osliše vsi okres že vših soseji in verno v vesele je goevedeša ocejnskому, ja bi je prizvaf Joana, poveljaj mu osečenju pokazati ruku. Beže na sustave od nego že oceče sedesnice, znamenje nekojo ocečenja, a ki niti červlena, smotrenje bogomatere sustavljenje, v izvesnoj pokazanije bavšegu ruki osečenja. To vide v knjazvu, prošaše Joana, ktoraj vrat ši kojim vračevstvom tako dobre pri suvukopik svojstvenemu sustavo ruku, isice skoro vračevaju v živiju, a ki bi ne bila ocečena in mrtva. On že ne umolčačo, daj seno veli glasno skaza, je glagolišti. Gospod moj vse mogušti vrač, če res prečistuje svoju matiru, sliše v priležnom ulitu moju, izcili vse silnoj v krjaposti v svojej vsi ju moju jazvu i uvračeva ruku, že tej osešti poveljelesi. Tukda knjazvu zupi, uvajmne, nepravedne u sodih in nepovinne, k z njih te oče loveče dobrij, neresmo trevši ložnih kljvetej. Moljubu tja prosti nam, jako skoro in neresudne si ce vej sudna vedohom natja. Tej, že pervi tvoj san, i pervoju tvoju čest od nas prijmi, i pervi v sovetnice v naših budji, i odsele bez tebej, bez tvojgo soveteni, čto že v oblasti našej da sovršajca. Joan že padna nogi knjazju, moljaš je go na dolzi, da odpustite go od sebe in ne vozbraniti mu taj ti v putj, a može dušaj go želajd, jako da posledstvojte go spodu svojimo s odverkšimi sebe i prijemšimi jerem gospoden inokimi. Knjaz, že ne chote go odpustiti, no nudiše je go, da budem gospodin domo je go in strujitele vseja oblasti je go. Ibe meš do imi dolga prija, edin druga go moljaše, edin druga go molenjem o doleti nudiše se. Ta že je dva premože Joan, aš je ne skoro, obače dobro umoli v knjazja in darovana bejstimo svoboda, da je že ugodno imu jest to tvorit. Vozvrativ si, že Joan v dom svoj ab je nemedle vseja imenje svoja, ja že bejo bezčislenna, razdade treboju šti mi vse arabe iz svobodi, a sam voj Jerusalemsku svoju, i že be so učeniki go otejde. I tamo svetem pokloni vsi mestam, prijde Flavru svetago Savvej imo li je gomen, da prijmete go jako vča zablušče in svojimo izbranimo, da pričete stado. Poznan že bejst svetaj Joan tih gomen je od vsej brati, kto je. Slaven bobej znajem vsemi, bejvše radi go vlasti, česti in veliki radi premodrosti svoje ja. I radovaš se je gomen o nem, jako takov človek v toliko smirenji nište to prijde in no k bejti hošte. Prijemš je, že je go ljubezno, prizvajdina go od brati iskusnešego in podvežnešego inoka, hodja vročite imo Joana v novo načalje, jako da duchovni filosof i obaj čiminučistkih mnočite go. To je že otrečesja ni, hodja takova človek bejti učitelj i že premodri močenjem svojim bri voschoditi mnogih. Prizvav že je gomen drugago, no i toj ne v oskote. Takožde i tretiji, i četvertiji i vsi proči otvergoša se, kiš do ich povedajušti, jako nedovolenest k nastavlenju takovago premodrgo može, ešte že i česnosti je gostidja hosja. Posih vseh prizvan bejst neki starec prost nravom, razum že mnogi imejej, toj ne otrečesja Joanno nastavnik bejti. Poemše že starec Joana v svoju kelio i dobrodeteljnego žitja osnovanje na nem polagati načenaja, v pervih takovoje imo, da de ostavaj, da ničto že povoli svoj tvorit, da trodej svoja i preležnje molitve, jako žertvo neko je bogo prinosit, da slesi otoče izljivajd, a šte mi može, čeko žitja, greh je učistiti hoštit. To bo pred Bogom vmenjajce v žertvu, pa če vsekago ti miama držajšuju. Ty je že ostavaj načatkom bejše delom tem, ja že trudom te le s nim sovršaju cija, a ja že doši preličestvoj od zakonu položistare cija, da ne napisujet mečtanje nekojegomirskagov ome svojem, niže, da vobražajet vnem lidsnipriličnih, no, da sobludajet um svoj cel in čist, od vsekago sujetnago prestrastija, i tštetnego nadmenja. Da ne hvaliti se o množestve premudrosti svojeja i v teh im, že nauči seja, da nemnice postigniti vse dobre do konca. Da ne želajet nekih odkrovenji i ovedenje sukrovenih tajn, da ne nadajete se dokončine života na svoj razum, jako ne po kolebi miest in ne možete pasti izabluditi od puti istinej. No vedeti imeti pomišlenje svoja jako su ti nemošna in znati razumenje svoja, jako su ti pogrešiteljna i to go radi čtati se ne popuskati pomislu svojmu, da razsevajce po vsjudu, napišti se sobrati je govo jedino jako da si ce umjego prosvetici od boga i duša o svetica i telo od vseke učistice skverni. Obojaže ta, telo i duša, da prisovokupjati se umo i budu dva obra svetije trojcej i so vršice človek niže plodski, niže doševen, no po vsemu duhoven premenivšim si čeres proizvoljenje dvum človeka častem telo i duši, v tretju i prvejšuju sjest, vo um. Tako bo je otec Čadu i učitelj učeniku ustavi napisav, priloži si jak ne moglo volati svo vesa, da nikomu že posliši poslanje, ne že da proglagoliši k komučto od vnešnjego nakazanja. Molčanje imaj s razsuždenjem. Vesi bo jako ne točil naši lebo modraci in molčanju učat, no i pita goručenikom svojim mnogoletnoj molčanje zaveštavajt i da ne mniši jako dobroest, dobreja i bezvremeno proglagolati. Poslušaj, da vidi glagolišta v molčah od blag. Ta že kaj imo od sju do prijde poli zasliši. Sogreje se srcema evo mne si reč ljube ve božestveni ugnem i živo pro roci bogomaišlenjem vzžesja. To vse počenje starcivo na srcejon vojako semja na zemlju dobroj pede i prozjapši v korenji se. I bo dovoljno vremi Johan pri bogodohnovenom tom starci živušti so bljuda še opasno vse slovesaj go in posluše še povelenje go. Povinuje se imo nelicemerno in neprekoslovno bez vsek goroptanja i že pomišlenjem, kogda so protivi se velenju starču. Jako že bo na skrežaleh na srce svojim napisa to, vseko zapovejt odču izpolnjati po apostoljskom učenju bezgneva in razmišlenja. Kaj bo polzaj z poslušniku i muštimo v rukah delo, a v osnah ruptanje povelenju ispolnjajuštimo jazej komiliomom prikoslovištimo i kogda se civaj vsoveršenstvo prijdet nikogda že. I v suje takovi tradjacji dobrodetel soveršati mnacija i že s poslušanjem ruptanje zmijevne drehnosjet. Noblaženji Johan jako isti nej poslušnik obretaše se bez ruptiv v vseh zapovejdenih imo služba. Edinoju že starec choja izkusiti poslušanje i smirenje Johanovu sobra množestvo košnjec, tobobe in rukodelje i glagolako Johanno. Slišah čado, jako v damasce košnjece in namnožiši i prodajuce cene, ne že v Palestine, nogo že nedostet nam v keli in na nožnoj potrebo jako že sam vidiši, vozmi obu košnjece sija i pojdi spešno k damasku i prodašte tamo. Bludiže, da ne prodasija na cene menši, pa če ustavljenja. I ustavi starec ceno košnjeca mnogo so gobo pa če podobajuš tje. Isti ne že poslušnik, ni slovom, ni umom, ni so proti visja, ni reče, jako košnjece i te in ni sujt dostojni, cenej takovoja, ni že jako putje stalek. Ni si je v pomysli svojem glagola, jako ste jih dusev to igrati tih, v nemži inokdaba ik znajima i vsem, i vlasteljen slavnej. Nič to že takovo reče, ni že po misli, podražatelje se i poslušljiva go do smeriti vladejki Hrista. No abi je blogosluvia od če rekši vzja košnjece in na ramena i pojde spečno gdamasku. Hoždaš je že pogradu razdranimi rubište mi odejen, pordejena torži šti košnjece i svoja. Ja šti kotori čelovec i hotjašti od košnjece teh kopit i cenej vupru šahu, koju prodajuca, to usliše vše ceno veliko rugahus i smijahusia, ajni i dosada mi puno šahu Ne poznavajem bobe vlaženju on od vseh znajmeh svojih, poneži rubište mi ništih pokroven betoj, niža inokda zlatutkan ni odeždino šešje i licej ime odposta izmeneno vlaniti sohšije kresutu vjačuju. Nekiže graždani niža inokda beslugajemo vo vreme vladejnjego, tamo stoja priamojmu in smotrja priležno na licej gopoznak to jest i odivise takovomo je go ništetnomo obrazu. Vomili vse že je od srce vzduhnuv pristupik nemajke k neznajmo mu i da dejem od ceno od starca ustavljenju za vse košnice in nejako košnice treboja, no milu sredstvo je od okovom človece i že od tolikia slava i bogatstvo v toliku smirejni nište to boga radi prijde. On že vzem ceno za košnice k poslavše moj gov zvrštaše se jako neki poveditelj odbrani sopostata diavola a s nimi gordenju sočtetnoj slavuju ni zverkše na zemlju poslušanjem smirenjem. Po vremeni že černorizic neki odlavretu ja predstavi se ko gospodu. Beže o nego poploti brat toj ustavše sjedin po brate svojem plaka še ponemne utešne. Utešaše že je go Johan mnogim i slovesejno nevozmože utešiti ujazvle nogo bezmernoju po brate sopnoj neko jo umiljno i pesnimo napišet. Johan že otrecaše se bojasje da ne prestupiti zapovedi starca in že zapovedaj monitoriti ničto že bezpovelenje svojgo. Nose to ju šti brat stožaše imo zelnim molenim glagolišti s kuju ne pomilo še skorbnoj dušu in ne podasi mala in nekotorej celbej velikim serdečnim in vračevati prezrel bajmia i umirba jaz od toja ranej nedal li ba jsi umne odveta bogo jako mogušti mi ovračevati prezrelesi? nej ne že boljše ju straž do bolezni o serdečnoju i što vračevstva mala go od tebe taj že ime prezirajši jašte od toja pečali umru to ne vozda sili množeša odveta umne bogo ašte že zapovedi starce vaj bojiši se to as tako v imislu vesej prekloneni juan sostavi pestnjenje nad grobni trupari sija kaj je žitejska je sladost človecij čto v su emetemsija vse su je ta človečeska jo i proč je jaži i do dnes od cerkve pri pogrebeni umirajuštih pojucija od še čuje tog da nekamo iz keli starcu juan vnutra sedja pojaše in usleša glasjo a napojušta ja bi e spesno všed s gnebom načak nimo glagolati tako li skoro zabelysi tvoje obeti in vmesto je že boj plakati se tebe radojši si i veseliši sija pripevaj sebe nekje pestni joan že vino penje svego odluči ili s keli izgna izgnan že bejf joan vzpomenu izgnanja damov izraja bejvše je preslušanje radji i redaši pred keli jo starci voju ja ko inok da dam predrajem ta že ko inajmo cemo tedy ik že vedeši bejti izradnih v dobrodeteleh in moli jih da še bo je primite gov keli v svoju to je željaki stop nepreklonin bejst ko umolenju jih edin že odutec teh rečemo daždi petimiu sugrešivšemu in ne odlučaj gov so probajvanje tvojgo starac že odvešta si jo epitimiu dajujemo aš te preslušanju svojmo preštenje poločiti jih vedeši od takovejh sloves jih osumnevši otej doši divjašči se žestokomo in nepreklonnomo obejčejo starcevu jo Anže predosreti jih hipo obejčejo pokloni vsi vuprušaše čto glagalo odtecego tiže žestokost starcevu skazavše na deždejo nih blagovolja o takovom aštej skvernom za povedanome modele jabi je čestitelnje sosudaj i orudi ugotovav nača povelenno je tvoriti sočtanjem prikasaja se nečistote rukami temi jih že perve je mnogimi oblagohovaši aromataj jih vsi i tekši napadena vajo igo i lobaj zaše glavu ramen i ruce igo glagolja o takovago stradaljca aso christe porudih o kako se istidne je sain blazennego poslušanje juanže stajdjaši sestarceveh sloves knicna zemlju v vedevke ali v svoju o česom juan toliko vzradova siakiba i pakiv raj vzvršten bajl i živjaše v pervomidinu misli so starcem ne pomnozem že vremeni vladičica mira pričiste i preblogoslovenne deva starcu v nošnem videni je visi glagolišti v skuju vodo juže samarjenejni hristo sobešta ostavitešti istočniku potečet bo neoskudno vsi vprotečeti napojit vselennoj pokrejeđe morja jeresej i te je včudnoj pretvorit sladost žaždušti na vodo sočtanjem da pojdod je licej neimo crebra žitja čistego naprodod toj bo prijimet proroči skojugusel davidski pseltir je v spojet pesni novi gospodobogo i prevzejdet pesnimo i sejovej ilikovanje marijna nivodštože protivo i gov minjati se orfejov obasnoslovne in nepolezne pesnopenja toj duchovnoj nebesnoj da pojut gospodu vzveštajušte smereti v oskresenji kristovu toj dogmat i veri pravoslavno napišet i obličite retičeske razvraštenje serce go otregnet slovo blago izrečete delat sreva prečudnji šeja vodri že prezva v starec juana rečemo odča do poslušanje kristove otverzi ostatvo ej že bogomešlenjem načil sessiji otverzi ostatvo ja ne v povestih no v slovesech istinih in ne vgadanjih no v dogmateh glagoli k sercu i ruselimo bog zraštimo siest ko o mirenno igo cerkvi glagoli ne slovesat štaja in na vozduh prolivajuštejsia no ja že napisa duch svetaj na serce im že daže dobezni nishe lesi vzajdi nej ne na goru cerkovnoju i propovešt blagovestvoje i ruselimo kreposti uvuznesi glas svoj i bo preslavne im ne o tebe glagolo nobiš od bogomateri mene že prostimolju jako od grubosti nevedinje mojgo pripiatim bejh tebe od togo ovo vremene blazenji juana ča pisati božestvenje knihgi i v ospe me dotočne je v ospevanja sustavivši oktojih se do dne s cerkov božju jako duchovnoju oveseljajd cevniceju načal uže pervej knize svojej sotvori rek tvoja pobeditelna edesnica bogolepno v kreposti proslavisja seže od vine edesnice svojeja poosečenji preslavnoj scelenji bejvšija ojaže scelenji vozradu vsi vozopik bogorodice o tebe radojec je blagodatne vsiakaj vita ocečenja egoruka nošašena glave svojevo v ospominanje čudje se on go predivnego prečistje bogorodice na pisaže i žitje nekotorih svetejh i slovesa praznične složi i različnje umilenje molitve i dogmate istinne veri in mnoga je bogoslovi tainstva pisaže i protivo retikovane pače vladkim napajajuci potokom i mjese že prepodobni juan k takovim trudom po oštrejuštego oblaže nago kosmu i že vkupe s nim vzraste i vkupe uedi nagočitele učisja toj vzboždaše juan k pisanju knik božestvenih i sostavlenju cerkovnih pesnej na presviteru mego hirotonisa obače on v mire dolgome dliti odmerskih hvalima vzvrati se v obitelj svetago Savaj i v keli svoje akie ptice v gnezde osobeše se čtenju i pisanju božestvenih knik priležašti in svojem pekušti imu vidihusja v slovesech že i reček daba i ničto že v nich bilo neblogopotrebno v takovih trudeh sebe poleznih i cerkvi hristovo izelo potrebnih i v podvizih inočeskih preprowodiljete dovoljna i vsoveršenno prepodobstvo i svetajnju duspef i dobre bogu ogodiv prejdeku hristojk prečistiego materi doženev ikonah prepodobim se to gože božestvene gozrenje molitvami go svetajmi blgodati uže hristovoju je može s prepetuju preblogoslovennoj ojgo materiju bodi čest slava i poklonenji voveki amin sej svetaj juan po svedetelstvo teofanovu imat soguboje proimenovanje hrisoroas iman sur hrisoroas na rečen radi zlato bleštaštije blgodati jaže v slovesech go v žitih dobrodetelnom pokazovaši se Mansurže glagolice jako betop proimenovanje domoj go odpradete go v tojžeden pamet prepodobno go odca naše go juan na čudotvorca v polivote asistim episkupsluvavšego i obličivšego cerjeljva savra ojgo noborstve konec žiti svetaj