 Slikar, umetnik performansa, videa, ambientalnih instalacija, Milantepovac Tarini je otac, suprug i prijatelj. Savremeni nomad u stalnoj potrezi za novim prostorom svog umetičkog izraza. On živi na relaciji francuska Srbije Španije, skoro pola godine provodi u Beogradu. On u svom radu uspešno spaja tradicionalno i novo, oslikavajući suštinu biće savremenog čovika. Ja sam kao da sam celog života se do sada barem borio da budemo slikar, a da sam se borio i da odroti mi neki drugi stvari krajnje studiozno i nikako svaštrski, nego iz potrebe. I tu je bio niza eksperimenota iz krajnje potrebe uključen, a ne iz neke povze ili potrebe da bih skrenuli pažnje na sebe. Milam Tepavac, jeste svaka koja je dan vrlo specifican umetnik na našoj sceni. Ne samo ovoj vizuelnoj sceni, već ja bih rekla na jednoj širo i kulturološkoj sceni. Zabelo to je što je to umetnik koji u svom radu ne samo što kombinuje različite medije, što ih integriše i stvara jednu svojevrsnu sintezu, vizuelno gizkaza, pojedskog gizkaza, zvučnog gizkaza, znači novih media, multimedije i tako dalje, već performansa, znači pozorišni izrezmo je takođe izdrazi to blizak. Od početka sam imao potrebu da se izražavam u više razlištih medije, organsku potrebu, ali nikako to ne znači da moja osnovna vokacija nije da sam likovni umetnik i da sam slikar. Danas je to o mnogo normalnije, zada što danas studenti završe kada je mi uopšte ne slika i ne crteju, nego se odmah bane novi medijima, a moje sve i zašlo iz crteže i slike, i svi tekstov, i sve to je i zašlo od atle. Bez obzira što se radi umetniku koji dakle koristi potpuno različite medije, mi možemo reći da je estetika, sensibilitet, poetika Milana Tepovca, bez obzira u kom mediju se iskazuje faktički istak. Tepovac je svoj slobodni duh i kreativnu snagu ispoljavao još u najranijim danima umetničke karijere. Predstava doruček na travi, jedan od Tepavčevih prvih interdisciplinarnih radova, izvedeni još u vreme njegovih studenskih dana. I prvi eksperimenti u ono vreme koje, ako govorimo, doručku na travi koji je, moj prvi radeč i sam ja bio kompleton autor, znači koji nije bio izložba, prem da se održavali isto vremeno izložba 1983. godine, bio tekst, režija, dizajn scen, izvao se doruček na travia, bilo synteza jednog tekstovnog koncepta koji se bazirava na istori umetnosti od impresijunizma pa do nadrealizma. I gde su se pojavljivali takođe likovi iz literature, znači uvodio sam drugi likove, zbog čega je meni blizak Danilo Kiš, na primer takođe i dokumentarno i neke tekstove sam ubacivao u to. I sada nas lično mislim da sam tovalo rano u radio, i da bi bilo bolje pametnije da se možda kasnije u radio, ali imao sam sjajno ekipu, naravno izazvalo je kontra, verzna, efektilni, jedan rad ne može da se svima dopadne. A taj radi bio bilo interesantan, znači to je neka odrednica između performance klasičnog branskog komada i hepinga sa filmom. Na sceni je bilo i film, na sceni je bilo živom uzika, na sceni je bilo mađoničar, prvi put se to pojavio, bih glali na sceni, takođe, bila opera, to su bili profsivni glumci, muzičari, snimateli, srkacve, vreme golubljače, kraj, tog zanimljivog perioda, tog zanimljivog srkacva. I naravno pošto je bilo preuranjeno da se to nije svima dopalo, nije kritika prepoznala taj rad, a publike je bilo puno, ček je pretpremijera bila, međutim se pogreši, zato verujući da se to više puta je izvoditi, nisam dozvoljio se snimi kada su onih tajli da snimaju, tako da ona sad poprima mitske dimenzije. Vose druškina travi sam završio akademiju, pa sam onda bio primljenu ulusi, onda sam konkurisio i da bi sam jedno stipendi u prvokratku francuski vlade, po odom 200 godina francuski revolucije, pa sam bio ovoj tamo, i onda sam posled toga konkurisa na Španskoj akademiji Belja Saltec, desam 1991 pro vevo na specijalni... Trebalo mi je to oslikarstvo, klasično koje na primljenu nisam imao da sa vladom, pa sam tamo bio naslikarstvo i grafici, pa je onda došao rad, onda sam se zadesio na imačkoj i francuski, onda sam se vratio, ja i moje supruga, jednostavno i takvo naše osjećanje bilo, nijakav patriotizem bio, opšte neću da prična sam bio patriotel i takvo nešto, zato sam se vratio da s tim što nikada se vratio, nikako se nisam vratio da ne odlazimo i vropu svake godine sam išao i pramio izložbe i razne stvari radio. Imam potrebu da se dokažem vanove sredine čisto zbog sebe da bi znao da li to što radim vredi i išta, ili ne vredi i išta, i onda u elikoj rejni je to mnogo zanimljivije, da niko vas ne zne i da su gomila ljude iz raznih krajeva kao vi, tako da sam dosta bilio poredma drida i odlazim u Parijs i imam tu potrebu da idem i preporučujem svim ladem ljudima da putujem, mislim da je to odmeravanje izuzitno bitno. Imam se jo život slobodan umetnik i to je navrsta nomada koji je jedan deo veliki godine prodi ovde i u teškim i u lepim okolnustima, a jedan odlezi tamo kao individualaca, kao reprezentativaca ove sredine. Izuzetno je zanimljiv proces stvaranja umetičkog dela kod Milana Tepaca i ako sam za svoju umetnost tvrdi da je proistekla islikarstva, odabir i definicija medija u kome izvodi svoje radove suštinski je zapravo uveku funkciji ideje i koncepta. Pre svojgo materiali su strašno važne, kako mi zanimaju materiali. Mnogo mi se dopada rad na tim materialima, to je kao alhemija, da eksperimentišem sa razlištim materialima da vidim kako to izgleda da me zadovoduje. Tako i ta egzekucija je strašno važno kako će to da izgleda kako će se napraviti. Kolož je prisutna, ali nikad je na redim koložu stvari klasičan. On je možda u tim, da krežem, novi medijima, prisutne i malo više, potrebujem svoje tehnike. Videli ste mnogo u klasičnih, na početku moje karijere, slikana platno koji sam puno uradi od srteža, olovkom, raznih. I onda se polako prešlo na tu sintezu, opetiste, potrebe za sintezom dolazi do potrebe za kombinacijom razlištih tehnika, do najnovih tehnika, kao na primer ovde što vidimo. Jednu grafiku koja je štampana na drvetu, koja je u stvari nastala od prvo pravljenja ovih figura, pa onda fotografisanja tih figura, pa onda rađenja crteža, pa to je fotografija da bi na kraju se vršilo, što je za hvaljevići novin tehnologijama moglo da se uradi, da se ona odprinta na drvetu. Dakle, u ovom slučaju, tu nema nikakog kolaža. Dakle, to je ovaj drvo, ono je vrlo teška. Mislim, ima težine, u smisto fizičke težine. Korišćenjem tradicionalnih slikarskih tehnika pa svedosavremenih tehnologija, kao što su, recimo, kompjutarski software-i, Tepavac izkazuje svoju kreativnost i pre svega neopterječenost definicijom medija. Tehnologe je absolutno ulazji u život. I sad zamislite, na primer, Gioteli Michelangela ili velike slikarze sa umetnikom, z kojima ja nikako ne mogu da se poredim, ali da oni danas žive, ja sam da doboku uverim, da bi sigurno koristili mobilni telefon, kompjuter, pretosilnog bilo Leonardović, napravio neki software i tako da, umetnost je tehnologija ušla definitivno i normalno je da sad izaziva razne reakcije. I u svakom slučaju, ako je isključivo na ponudi nekoji umetniškoj sredini, samo novi mediji, samo projektori, samo video-bimovi pogavirima, to može da bude dosadno, ja mogu da to svati mi da priznam, ali ne može se usporabati njena upotreba u umetnosti. Jedan od tepovčevih videoradova, vokovizuolnim narativom ukazuje na ona suštinska pitenja i probleme savremenog čoveka, kao i na ulogu samog umetnika u društvu. Ja lišno mislim da je zadatak umetnika da problematizuje stvarnosti, da svedoči o tome, na koji način je on problematizuje, na koji je on je vidi, a ne isključio se bavi lepotom i prikazivanjem lepote. Dakle, ali ako se desi i neka estetika, ona nije namerno, ona proizilazi isto koncepta koji zadate. Dakle, regliste je da je vokovizuoln, šta to znači, to znači, da ima tekst koji je aizgovoran, tekst je vrlo kratak i govorite da ukoliko želite da pogledate ovaj video rado kraja, morate da pogledate veliki broj reklamnih poruka. Mimo nekih značajnijih institucija, produkcionih grupa, on sam, znači organizuje kompletne svoje produkcije, koje su izuzetno zahtevne, koje podrezumevaju i rad sa klasičnim sirovim, prirodnim materialima, ali rad sa vrhunskim novim tehnologijama. To je, dakle, delovanje, kako on sam kaže, u nekim graničnim prostorima, u periferijskim prostorima. Dakle, sve tovi milena tepavca su dotemerena bliski, a istovremeno, budući da ih on propušta kroz različite vigure, pa i kroz različite medije, oni dobijaju podpunonova značenja u dialogu sa nama posmatračima gleda otcima. Posebno su zanimljive u metičke instalacije, kojima tepavac gradi više slojnost i značenja i mogućne ščitenje svog koncepta. Radi se o grečkom mitu u otnici Persefone, kako su ljudi sa Skrasirvi i podprestavili da budu loci raznici i napravili svoje kuće. 5 tona pšenice je bilo donetu, velika jedna gomila, koja je poklonjena, bilo u to vremena estišnice ptica na Zaluškom vrtu, ovu se sve bilo gledala. Ovdje je bilo mobilan radi, video rad koje iša oko ovoga, ovdje je bilo drugi video rad koje i sve što se događa, sve se refruktoro u ovim velikim gledanom, gde su se svi videi koji su ušli. Izlužbom Felix Kulpa održano i 1995. godine u Likovnoj Galerie i Kultronog Centra Beograda i izlužbom Granice, koja je predstavljala voko vizualnu ambientalnu instalaciju sa akvarijumom u Galeri House 2004. godine, Milantepavac Starin je otvorio neka sa svim nova polje u schvatanju umetničkog medija i poruke, koju nosi sam umetnički rad. Tepavac je tekođe i autor knjige Rukena Zemlji. Monografije koja čuva uspomenu na njegovu prijateljicu i koleginicu Eleonoru Bruk. Knjiga Rukena Zemlji, Milantepavca, predstavlja jednom izuzetno neobično monografsko delo studio i jednom drugom umetniku. Ovo je Eleonori Bruk. Umitnici, primjenjenoj umetnici, izuzetne energie, snage, umetnici koja je delovala osam desetih godina kako ovde tako u razim prostorima, posebno u francuskoj. I ono što mi se čini da je najznačajnije, jeste da je Milant pokuša o tvom knjigom da jedan svojevrstan doprinos omaž jednu i novoj kulturi sećenja u ovoj Zemlji. Bragi sve Eleonori Bruk, oje rani je preminula rano u 40. i nekoj godini moja prijateljica njen muž Aksel Žakis kojima sam ja puno radi u provansi, jedna dobra vajarka i kiram i črka i mislim, velika umetnica ne poznata na ovim prostorima, njen otac i njena sestra su imali želju da to neko koje pozna je uradi i onda je to to bila privika, pa sam tu morao da posledugu vremena pišam. Posebna je vrednost što je upravo pisao umetnik, umetnik prijatelj poštovalac, umetnik koje umeo da razume sve one dubine relacija koje je Eleonora Bruk uspostavljala kako sa materialom u kome započinjala svoj umetničko delo, tako i pasnije znači sa samim ostvarenim umetničkim prednetom. Proznam sam da to bude, da to urodim nisam ja to sam odlučio i onda sam se trudio da to bude ove dobro. Ne postoje velike i mali prič, ne postoje istorije koje su barem danas nepromenljive koje su za uvek date takve kakve je su, nego su istorije proizvod razlištih tumačenje izbog toga ja u svojim radovima često se igram sa tim pojemom istorije u, za tim sa pojemom istorijskih atlaj, tako da umetnike stavljamo poziciju sportista koji nikad nisu bili tako popularni, toliko skretali pažnju kao sportisti, ali isto vreme su emisari, ambasadori, kultura isto koliko sportisti. Danas ne možete ja, moje lično višanje, ne možete slikati slike kao što će slikali pre 100 godini. Danas ljudi znamo da slikaju realizam i da sve naslikate kako jeste, imate te lepe slike koje će ljudima dopadaju mrtve prirode, sve će životinje i tako da je koje kače pokućeva. Zavisi šta vi želite da je zaberete, možećete vi lakše živeti, više prodati para i sve kao zaraditi para i lakše proći kru život kako irali dagli slike, a ja sam izbrav nešto drugo i od početka želim da pošljim neku poruku i da se vide da je tamo slika iz tog vremena. Mi smo sada na početku 21 oveka i govori se se stepomenuli globalizaciju. Govori se o tome da je potrebno se svi bolje razvime, to je dostar romantično ne znači da će se to desiti, ali je dobra ta intencija da se ljudi što bolje razvime govorići različite jezike. Svi govorni jezici kojim ljudi govore različiti i istorije pokazalo se dakle i tekstovi i govorni su pomogli da oni najprve uvek iznovi iste greške i da ne dolazi do katastrofa ponovno zahvaljujući ljudima istih. Tako da ćemo videti u budućnosti, da li će se uopšte dogoditi da celo tehnologija i sve to što se sada događa, doprinesi da se ljudi bolje razumeju. Moj stav u svemu tome nije definisanja ništa metodim ja samo konstatujem da govorni jezik to je ova jezik koji mi sada pričam na srebskom, a i francuski, engleski, španski, nije dovoljan zbog toga u drugim radovima u potrebljom Ničeva, dovoljan da bi se ljudi razumeli ili nije tačan kao logocentrični jezik, a jezik na primjer okslučaja krojevaš nito je precizan jezik i ako se vid držete toga jezika vi ćete tačno uraditi ono stvar i poslati poroku koju hoćete, on je tačan i on je limitiran zato što u neku ruku Dakle, Tepovac vrlo često u svojim radovima polazi i od grada i od razumevanja grada bilo da su to supe ili činije u koje on učitava strukture vizuerne naših gradova ili su to neke drugačije, ja bih reklja opet neki drugi metaforični predmeti koji nalaze mesta u njegovim slikama u njegovim crtežima u njegovim vizuenljim instalacijama u spostavljenjem relacija prema estetskim teorijskim strživanjima savremenim u spostavljenjem relacija prema filosofskoj misli u spostavljenjem relacija način prema jednom diskursu koji u kojii danas praktično učestuje oblikovanje umetničke scene kolažima, printovima, videoradovima instalacijama ili ambijentima sporadično se pojavljuju u pomenuti motivi pisane referenci na istoriju i filosofiju motiv krojeva koji je i sece njem iz modnih časupi se koristi kao teksture ali i simbol potencijalno grješenje jezečke barijere u globalnom svetu konferencijski stolovi za kojima se de ljudi bez ljica figuraničaja, svet futbala ili činije sa supom danas nova teorija smatrao da sve što je tela epeslik je tako da ih nazove da zvone pseuda, šta znači pseuda znači kao da su lažne, da nisu doživljene posebno je problem lepote danas degradirani potpunos u drazožito i ulozi zato što ako svi ročite ružni danas vi imate mnogo bolju sudbiru nego prez zato što možete se estetski korigu i to će sve više biti izbog toga govorim da je nauka strašno važna i nauka utičena celokupan život svih nas kteli ili nepa tako utičena umetnost ja želim da u tome kad govorim onimi sportistima i u reklamama ja želim da govorim o toj estetskoj korektnosti i ne postojanju fenomenu lepog i ružno kao pre ili pre kad je nešto bilo ružno bilo ružno za uvek a one koji su bili lepite ti su bili u prednosti, danas lepi ali ako imaju para isto situacija kao ružnija koji imaju mnogo pala, ružni mogu da se estetski korigu preseljila u taj dakle, u taj domen medicine oni strašno zarađuju je odizajno zato što estetske koriguju naručito žene koje su sve lepše i lepše i sve ličena barbike takođe koriguju u ceva advertising bi vidite gvomila reklame da su svi lepih speglani u Photoshopu dakle umetnost se preseljila tu art je tu, u tom dizajnu u tom advertisingu, u tim reklamama a ne stala je aura oreginalnoj umetniškog dela iz klasične umetnosti i jednostavno ih nemate mnogo po galerijume i nemate ih u ovom trenutku na ponudi sad živimo u famoznoj sveckoj krizi koja je evidentna znači u tim trenucima ljudi koji imaju te pare ne mogu da odole pre svega opet govorim tehnologija koliko utiče na umetnost oni ću kupiti mobilni telefon sve moguće sprave, plazme i ostalo dok to pre nije bilo što je problem tog izumiranja to je ovde sad specijalno možda problem ali mislim da je problem i medija zavisi medija masovni medija i kako plasiraju nešto kako ga plasiraju koliko je on vidljiv toliko će utičati na ljude ako se najgoj ta kultura da nije strašno da odvoje 500 ili 300 na Evra oni koji mogu za neku umetničko delo i tako obstane ovde je kulturna baština osta ćemo imati za 200 godina ništa ako niko nebode podržava umetnike nego kupuju mobilni telefon da ne pričam od 100.000 euro koja slupaju onda neće vidi tržište tržište krajera naše društvo naše političeri u obšte se najbeve umetnošju isim to im je zadnja rupa nasvirali bez obzira što je to tvori jednu naciju jednu kulturnu baština koja ostaje za jednog naroda umetnici koji biraju da rate da u domenu više medijske umetnosti u ovoj zemlji nemaju ni prave uslove produkcione ni uslove da se očuva sečenje na njihov rad da on uđe u institucionalni sistem niti imaju mogućnost da s tim svojim delom učestuvaju na nečemu što se tane zove tržište savremenih umetničkih dela jer mi nevamo u obšte vizualnu kulturu i vizualno opismenjene ljude ni mogu, niti ušte sve ti ima to ljiko, imamo čiteljašku publiku koja tekstulne zapise čitali da vi gledate slike i da tumačite slike što jedna vrsta semiologije to jako teško to je jedan viši stupan do koga ćemo mi doći kad budemo li više slobodno vremena i kad budemo li više muzeje i više para kultura za uzima posebno ljikova na umetna, za uzima poslednje mesto zato što je jednostavno to tako, tako u nam je mentalitet međutim, ja se trudim, naravno da ne budem gorak zbog toga jer u širok je svet, felika suvrata i ja mogu dao da mi da se okrenim ali se nadam da ću to da rešim da će svi umetnici da to reše ja imam neki ideje ali treba se uko toga angažovati