 След двесветовни войни, за помалко от 100 лети, много европейски политици започват да търсат начини за предотвратяване на нова подобна разруха. Една от идейта изразена от Френския държавник Жан Муне и възприята от тогавашния външен министер на Франция Робер Шуман предвижда сливането на индустриите смятани за двигатели на войната въглищата и стоманата. Европа не се претяне които ни в това конструкция, но се претяне по реализации конкретно, че е държавник содравлязни софи. В 1951-ка година шесть държави Франция, Германия, Белгия и Талия, Люксенбург и Нидерландия подписват договор от Париш, с която се създава европейската общност за въглища изтомана по тряководството на Первата Натнационална Иституция, Върховния Орген. Лидерите на Европа решават да стигнат още по-далеч и на 25 март 1957 година подписват договорите от Рим, с които се създава европейската економическа общност и европейската общност за атомна енергия. През 1968 година министр председателет на Люксенбург Пьер Вернер предлага въвезнаето на един навалута. Дукладът на Вернер, публикован през 1970 година, предвижда поэтапно създаване на Пари-Ченсею за период от 10 години. Година покъсно, обаче, са единиите штати да вълвира доллара. Впоследствия на стъпва патролна криза и планет Вернер е изоставен. Така в месту Пари-Ченсею няколко страни в Европа създават така наречната вълутна змия, с която се установяват граници в колебанията на обменните курсове спряму някои европейски вълути и спряму доллара. В периода между създаването и през 1972 година и отпадането и с 7 години покъсно, вълутната змия претърпява множество коръкци на обменните курсове, като редица держави се присоединяват на пускът и отново се присоединяват. През 1971 година се наблюдава съживява нъне стремеже към экономически Пари-Ченсеюс. Заражда се европейската Пари-Чна система и се създава в Европейската Пари-Чна единица ЕКЮ. ЕКЮто, обаче, е само виртуална вълута просто Ръщетна единица. Държавите членки от Европейската Пари-Чна система се договарят да подържат колебанията на своите обменни курсове границите до 2,25%. Спрямо централен референтен курс, това е началото на механизма на обменните курсове. Подържането на тези граници, обаче, се оказыва трудно за державите членки. Между 1979 и 1987 година обменните курсове са коригирани 37 пъти. През 1986 година державите членки подписват единия европейски акт, който бе лежи първите съществени изменения на договора от Рим. Целта на единия акт е създавана на реален вътрешен пазар до 1993 година, основан на свободното движение на стоки, лица, услуги и капитали и перемахване на не тарифните пречки. През 1988 година тугавашният предсадател на Европейската комисия Жак Делор застава начало на комисия, че и до констатации по-късно на договора от Мастрихт. Докладат Делор у чертава постепенното усъществяване на економически и паричен съюз в три этапа. Първият этап се основава на засилването на затрудничеството между централните банки и започва на 1 июли 1990 година с полната либерализация на движението на капитали в Европейската общност. На 7 февруари 1992 година в Мастрихт се подписват договорът за Европейски съюз. Този договор създава рамката и последвалите стъпки за постигане на економически и паричен съюз и функционирането. Сегласно договоръх 1994 година определенна за начало на втория этап. През този этап следва да се усъществи економическо сбижаване и да бъде създаден и наобходимите за постигането в институции и процедури. Договорът установява критерии за конвергенция, на които державите членки трябва да отговорят, за да могат да приемат един на тавалута. През втория этап се създава европейски паричен институт, който започва дейността си в Франкфурт на 1 януари 1994 година. Институтът изгършва цялата наобходима подгодителна дейност, за да може Европейската централна банка да поема отговорностите си по паричната политика. През май 1998 година руководителите на Европейски съюз и финансовите министри срещат в Брюксал, за да решат, кои държави са достигнали достатъчно степен на сбижаване и могат да участват в паричния съюз. Те назначават первия председател на Европейската централна банка Вилем Дузенберг и останалите членове на первия изполнителен съвет. На 1 июни 1998 година е създадан Европейската централна банка, която иземай на Европейския паричен институт и се установява в помещението му в Франкфурт. Европейската централна банка на държавите членки на Европейския съюз образуват европейската система на централните банки. Презнуща на 31 декември 1998 година се въвежда еврото, а обменните курсова на участвъжите валути необратимо се фиксират към неко. Третия этап започва на 1 януари 1999 година, когато се въвежда едината валута и правомощията за паричната политика се прехвърлят от националните централни банки на управителния съвет на Европейската централна банка. Три години по-късно на 1 януари 2002 година новите банкноти и монети са въведани с масови чествания. Гражданите са редат на опашки пред банкоматите за да бъдат сред первите притъжатели на новата валута. В продължение на 3 години еврото е официална валута за банките, предприятете и финансовите пазари, но сега вечето е достояние на всички.